ПОСТАНОВА
Іменем України
26 березня 2020 року 
Київ
справа №806/37/17
адміністративне провадження №К/9901/16825/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Желєзного І.В.,  Чиркіна С.М., 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2017 у складі колегії суддів: Бучик А.Ю. (головуючий), Майора Г.І., Шевчук С.М. у справі №806/37/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними, 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1.           ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до   Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (надалі - ГУ Держгеокадастру) про визнання протиправними дій щодо відмови в укладенні договору оренди та передачі в користування позивача земельної ділянки за кадастровим номером 1820983500:05:000:0990 для ведення фермерського господарства із земель запасу та резерву розташованих за межами населених пунктів Озерської сільської ради Брусилівського району.
2.          Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправними дії ГУ Держгеокадастру щодо відмови в укладенні договору оренди та передачі в користування ОСОБА_1 земельної ділянки за                           кадастровим номером 1820983500:05:000:0990 для ведення фермерського господарства з земель запасу та резерву, розташованих за межами населених пунктів Озерської сільської ради Брусилівського району на підставі статті 134 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України).
3.          Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2017 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 скасовано і ухвалено нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
4.          Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено, що:
4.1.          02.10.2013 ОСОБА_1 звернувся з клопотанням до Головного управління Держземагенства у Житомирській області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 600,00 га для ведення фермерського господарства з земель запасу та резерву Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області.
4.2.          11.11.2013 ОСОБА_1 надіслано до Головного управління Держземагенства у Житомирській області повідомлення, в якому зазначено, що станом на 11.11.2013 дозволу на розробку проекту землеустрою або вмотивованої відмови на його адресу з Головного управління Держземагенства у Житомирській області не надходило. Тому, керуючись статтею 123 ЗК України ним подаються до Головного управління Держземагенства у Житомирській області копія договору на виготовлення проекту землеустрою та проект землеустрою. 
4.3.          24.11.2016 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру із заявою, в якій просив на підставі пункту 12 частини 4 Положення про дане управління, частини 4 статті 122 ЗК України заключити договір оренди та передати в користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 99,5524 га кадастровий номер 1820983500:05:000:0990 для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області.
4.4.          Листом від 21.12.2016 №Г-10880/0-4831/6-16 ГУ Держгеокадастру, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 , повідомлено останнього, що відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Статтею 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 ЗК України, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у    державній або комунальній власності, здійснюється за наслідками проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2-3 статті 134 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене,   ГУ Держгеокадастру дійшов висновку, що у нього відсутні правові підстави для укладення договору оренду землі та передачі у користування земельної ділянки позивачу площею 99,5524 га для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області.
5.          Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_1 відповідно до положень частини 3 статті 123 ЗК України одержав в установленому порядку дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, суд першої інстанції дослідив, що позивач не погодив проект землеустрою у встановленому статтею 186-1 ЗК України порядку, що є обов`язковою передумовою для укладення договору оренди землі, проте, звернув увагу на те, що дана обставина не слугувала підставою для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою і не була відображена в листі ГУ Держгеокадастру від 21.12.2016 №Г-10880/0-4831/6-16. 
6.          Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, послався на те, що зверненню позивача із заявою про укладення договору оренди земельної ділянки не передувало надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо її відведення у встановленому законодавством порядку. Крім того, суд апеляційної інстанції вважав, що існує неспівпадіння щодо місця розташування земельної ділянки, щодо якої ним подано заяву про укладення договору оренди та земельної ділянки, з приводу якої, як вважає позивач, ним отримано дозвіл на розроблення проекту землеустрою та земельної ділянки. Також, суд апеляційної інстанції наголосив, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні іншої особи - гр. ОСОБА_2 .
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
7.          Позивач - ОСОБА_1 , подав касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2017, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати і залишити в силі постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02.03.2017.
7.1.          Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та допущення ними порушень норм процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанцій помилково вказано про відсутність наданого відповідачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки останній було надано позивачу в порядку частини 3 статті 123 ЗК України. Наголошує, що відмова відповідача в укладенні договору оренди вмотивована відсутністю у нього повноважень, а не іншими обставинами, на які послався суд апеляційної інстанції.
8.          Відповідач подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
8.1.          На обґрунтування заперечень зазначає, що оскаржуване судове рішення ухвалене на основі правильного застосування норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, тому вважає доводи касаційної скарги безпідставними і необґрунтованими. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
9.          При розгляді касаційної скарги колегією суддів враховуються приписи частин 1-2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), у відповідності до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
10.          Відповідно до частин 1-2 статті 116 ЗК України (в редакції, чинній на час подання позивачем заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
11.          Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України у даній редакції, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
12.          Частиною 2 статті 123 ЗК України у даній редакції передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).
13.          Частиною 3 цієї статті у даній редакції визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (абзац 1). У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (абзац 3).
14.          У свою чергу, відповідно до частини 1 статті 134 ЗК України (в редакції, чинній на час подання позивачем заяви про передачу земельної ділянки в користування), земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
15.          Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів" від 18.02.2016 №1012-VIII (надалі - Закон №1012-VIII), фізичні та юридичні особи, які до дня набрання чинності цим Законом одержали в установленому порядку дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність або користування земельних ділянок державної та комунальної власності, мають право на отримання таких земельних ділянок без проведення земельних торгів у випадках, визначених положеннями частини другої статті 134 Земельного кодексу України, що виключаються цим Законом.
16.          Тобто, право отримувати земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування надане тим фізичним і юридичним особам, які до набрання чинності Законом №1012-VIII (03.04.2016) одержали дозволи на розробку проектів землеустрою щодо таких земельних ділянок в установленому порядку. 
17.          Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, 02.10.2013 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Держземагенства у Житомирській області, в якій просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 600,00 га для ведення фермерського господарства з земель запасу і резерву Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області. При цьому, до вказаної заяви ним не було додано графічних матеріалів із зазначенням її бажаного місця розташування. 
18.          Внаслідок ненадання уповноваженим органом за наслідками розгляду цієї заяви протягом місячного строку ані дозволу на розроблення документації із землеустрою, ані мотивованої відмови у його наданні, позивач у порядку, передбаченому частиною 3 статті 123 ЗК України, замовив розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомив Головне управління Держземагенства у Житомирській області.
19.          Натомість, 24.11.2016 ОСОБА_1 подав до ГУ Держгеокадастру заяву, в якій просив передати йому в користування земельну ділянку площею 99,5524 га з кадастровим номером 1820983500:05:000:0990 для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, до якої долучив відповідний проект землеустрою. 
20.          З огляду на наявні розбіжності в частині площі земельної ділянки та неможливість встановлення її точного місцезнаходження, колегія суддів касаційного суду вважає обґрунтованими висновки       суду апеляційної інстанції про те, що наявні у матеріалах справи докази не дозволяють стверджувати, що проект землеустрою був розроблений та поданий на затвердження відповідача відносно тієї земельної ділянки, щодо якої позивачем подавалась заява про надання дозволу на його розроблення. При цьому, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що доводи позивача з приводу того, що земельна ділянка площею 99,5524 га з кадастровим номером 1820983500:05:000:0990 є частиною земельної ділянки орієнтовною площею 600,00 га, щодо якої подавалась заява про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, не знаходять свого підтвердження жодними доказами.
21.          Отже, у відповідача не було правових підстав застосовувати до спірних правовідносин норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1012-VIII, а відтак висновок про відсутність у нього повноважень передавати дану земельну ділянку в користування позивача відповідає вимогам частини 1 статті 134 ЗК України. 
22.          Таким чином, судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення правильно застосовані норми матеріального права та не допущено будь-яких порушень норм процесуального права і доводи касаційної скарги цього не спростовують.
23.          За приписами частини 1 статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
24.          З огляду на наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - залишенню без змін. 
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2017 у справі №806/37/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Головуючий суддя                                                                                          Шарапа В.М.

Судді                                                                                                              Желєзний І.В.

                                                                                                              Чиркін С.М.