ПОСТАНОВА
Іменем України

29 квітня 2020 року 
Київ
справа №758/15596/16-а
адміністративне провадження №К/9901/33904/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г., Тацій Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу №758/15596/16-а
за позовом  ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,   провадження по якій відкрито  
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 21 березня 2017 року (прийняту у складі головуючого судді - Ларіонової Н.М.   ) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Кузьменка В.В., суддів - Василенка Я.М., Степанюка А.Г.),  
у с т а н о в и в :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у відновленні ОСОБА_1 призначених відповідно до закону пенсійних виплат та зобов`язання відповідача відновити з 02.06.2015 року виплату пенсії, призначеної у 2010 році відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
2.          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до пункту 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII) у разі неприйняття до 01 червня 2015   року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Вказаний в пункті 5 розділу III Прикінцевих положень Закону №213-VІІІ закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах у період з 01 квітня 2015 року по 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, пенсії за цим Законом не призначаються. Таким чином, на думку позивача, дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови йому у поновленні виплати пенсії є незаконними, необґрунтованими та такими, що грубо порушують його конституційні права.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3.          21 березня 2017 року Подільський районний суд міста Києва вирішив:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.
4.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з 01.05.2015 року виплата пенсії позивачу не здійснюється правомірно, тому відповідач, припинивши з 01.05.2015 року виплату пенсії позивачу, діяв відповідно до вимог діючого законодавства. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.          25 травня 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду м. Києва від 21.03.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.
Постанову Подільського районного суду м. Києва від 21.03.2017- залишити без змін.
6.          Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
7.          19 червня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .  
У касаційній скарзі скаржник просить постанову Подільського районного суду міста Києва від 21 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.   
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції винесенні з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню. Позивач у своїй касаційній скарзі наголошує, що обмеження виплати пенсії суперечить Конституції України та є звуженням його конституційних прав.
8.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 21 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року.   
9.          20 вересня 2017 року до Вищого адміністративного суду України від Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу.    
У запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судові рішення - без змін. 
10.          05 березня 2018 року вказана касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах. 
11.          Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2018 року визначено склад колегії суддів: Гімон М.М. (головуючий суддя), Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.
12.          На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 18.06.2019 №751/0/78-19, було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценка С.Г., Тацій Л.В.
13.          Ухвалою Верховного Суду від 28.04.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання скаржника про розгляд справи за його участю, справу призначено до касаційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 29.04.2020.
II.  ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
14.           ОСОБА_1 працює в органах прокуратури України та перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.
До травня 2015 року позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (від 05.11.1991 р.), призначену з 15.02.2010 року.
04 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про роз`яснення причин невиплати йому пенсії (а.с. 11-12).
Листом від 15.11.2016 року відповідач відмовив позивачу у поновленні раніше призначеної пенсії, посилаючись на те, що особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються, однак, після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється в повному обсязі (а.с. 13).
Вважаючи протиправною відмову відповідача у поновленні пенсії позивач звернувся до суду з даним позовом.
IІI. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
15.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
16.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.   
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На час призначення позивачеві пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (надалі також Закон № 1789-XII).
01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (надалі також Закон № 213-VIII).
Згідно зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції Закону № 213-VIII, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.
Також Законом № 213-VIII внесено зміни до статті 47 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.
Водночас пунктом п`ятим Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.
Оскільки до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1789-ХІІ.
Отже, з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом № 1789-ХІІ, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії, призначена відповідно до Закону № 1789-ХІІ.
Разом з цим, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (надалі також Закон № 1697-VII), статтею 86 якого було визначено пенсійне забезпечення працівників прокуратури.
Оскільки, станом на час набрання чинності Законом № 1697-VII позивач продовжував працювати в органах прокуратури, то на нього поширюється дія цього Закону.
Таким чином, позивач має право на виплату пенсії за період з 1 червня по 15 липня 2015 року.
У свою чергу, відповідно до частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII, на підставі якого втратив чинність Закон № 1789-ХІІ, в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.
Аналогічні норми також містить частина перша статті 47 Закону №1058-IV   (в редакції   Закону № 911-VIII від 24.12.2015).
Крім того, 1 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII.
Згідно частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII, в редакції Закону № 1774-VIII від 06.12.2016, тимчасово, по 31 грудня 2017 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.
Аналогічні норми також містить частина перша статті 47 Закону №1058-IV   (в редакції   Закону № 1774-VIII від 06.12.2016).
Оскільки позивач продовжив працювати в органах прокуратури на посаді та на умовах, передбачених Законом №1697-VII, то починаючи з 01 січня 2016 року, він не має права на виплату пенсії, а тому дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01 січня 2016 року є правомірними. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 березня 2019 року у справі № 537/2351/16-а та від 18 квітня 2019 року у справі № 756/5952/16-а.
Отже, з урахуванням дати з якої заявлені позовні вимоги (з 02 червня 2015 року) позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими в частині зобов`язання відповідача відновити йому виплату пенсії, призначеної у 2010 році відповідно до Закону України «Про прокуратуру», з 02 червня по 15 липня 2015 року.  
Разом з тим, відповідно до частин першої та другої   статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених   законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.
Матеріали справи не містять клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з мотивами поважності його пропуску.
Колегія суддів вважає, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені   законом   строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважала, що його діями чи бездіяльністю порушуються її права та законні інтереси. Пенсія є періодичним платежем, про зупинення її виплати позивач знала, а тому в разі не згоди, мала право звернутися до суду.
З огляду на наведене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (15 грудня 2016 року), а також дати з якої заявлені позовні вимоги (з 02 червня 2015 року), колегія суддів дійшла висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав без поважних на те причин, а тому позовні вимоги за період з 02 червня 2015 року по 14 червня 2016 року, включно підлягають залишенню без розгляду. 
В іншій частині позовні вимоги (з 15 червня 2016 року) є необґрунтованими, і доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для їх задоволення.
17.          Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.   
18.          Відповідно до частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
19.          Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
20.          В свою чергу, згідно з частиною третьою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
21.          З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у відновленні виплати пенсії та зобов`язання відновити виплату пенсії, призначеної у 2010 році відповідно до Закону України «Про прокуратуру», з 02 червня 2015 року по 14 червня 2016 року включно, а позовні вимоги в цій частині залишенню без розгляду. В решті рішення судів попередніх інстанцій слід залишити в силі як законні й обґрунтовані. 
Керуючись статтями 341, 344, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.   
2.          Постанову Подільського районного суду міста Києва від 21 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі № 758/15596/16-а в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у відновленні виплати пенсії та зобов`язання відновити виплату пенсії, призначеної у 2010 році відповідно до Закону України «Про прокуратуру», з 02 червня 2015 року по 14 червня 2016 року включно, - скасувати, а адміністративний позов в цій частині залишити без розгляду.
3.          В іншій частині постанову Подільського районного суду міста Києва від 21 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі № 758/15596/16-а - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                                     С. Г. Стеценко
                                                                                                    Л. В. Тацій