Номер провадження: 22-ц/813/1179/20 
Номер справи місцевого суду: 522/1111/18
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1  на дії головного державного виконавця першого Суворівського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тріфонова Олександра Юрійовича, заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 , 

ВСТАНОВИВ:
07 грудня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 (боржник) зі скаргою на дії головного державного виконавця Першого Суворівського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тріфонова Олександра Юрійовича, які виразилися в складенні державним виконавцем 19.10.2018 року розрахунку заборгованості по аліментам. Ухвалою від 10 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.
14 грудня 2018 року заявником усунуто недоліки та надано скаргу з залученням стягувача. Також ОСОБА_1 просив поновити строк для подання скарги.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2018 року скаргу залишено без розгляду.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про поновлення строку для подання скарги на дії державного виконавця та її прийняття до розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що зазначена в скарзі дата отримання ухвали суду про повернення попередньої скарги 08.12.2018р. є явною опискою, приймаючи до уваги дату повторного звернення до суду із скаргою – 07 грудня 2018 року.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 15 травня 2020 року.
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення йому строку на подачу скарги, мотивуючи це наступним.
01 листопада 2018 року він в приміщенні ВДВС був ознайомлений з спірним розрахунком заборгованості по аліментам.
Не погодившись з даним розрахунком, ОСОБА_1 06 листопада 2018 року подав скаргу на дії державного виконавця щодо складення вказаного розрахунку заборгованості по аліментам.
Однак, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2018 року визначено повернути скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тріфонова Олексадра Юрійовича.
ОСОБА_1 посилається на те, що дану ухвалу він отримав лише 08 грудня 2018 року, у зв`язку з чим вважає, що строк на подачу даної скарги ним пропущено з поважних причин.
Судом першої інстанції встановлено, що положення ст. 449 ЦПК України, встановлюють дату, від якої починається відлік процесуального строку на подачу скарги до суду, в яку особа чи дізналась про порушення своїх прав чи повинна була дізнатися про порушення цих прав, з огляду на наявність в цієї особи певних прав, які надавали можливість дізнатися про таке порушення.
ОСОБА_1 посилається на те, що спірний розрахунок заборгованості по аліментам йому вручено в приміщенні ВДВС 01 листопада 2018 року, у зв`язку з чим він 06 листопада 2018 року звернувся до суду зі скаргою на відповідні дії державного виконавця. Будь-яких доказів на підтвердження цих обставин ОСОБА_1 суду першої інстанції не надав.
В подальшому, Приморський районний суд м. Одеси, не вирішував питання про поновлення ОСОБА_1 строку на подачу скарги, а прийняв рішення повернути вказану скаргу позивачеві, про що виніс 09 листопада 2018 року відповідну ухвалу.
ОСОБА_1 посилається на те, що ця ухвала отримана ним поштою лише 08 грудня 2018 року, що фактично стало підставою для звернення до суду з новою скаргою, так як норми процесуального законодавства не позбавляють заявника, у разі повернення йому скарги, звернутися до суду повторно з такою ж скаргою.
Проте будь-яких доказів отримання ним вказаної ухвали саме 08 грудня 2018 року заявник суду не надає.
При цьому, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою 07 грудня 2018 року, тобто за один день до тієї дати коли, як він зазначає, ним було отримано ухвалу суду про повернення йому попередньої скарги.
За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що відлік строку на повторну подачу скарги до суду на дії державного виконавця має розпочинатися з 08 грудня 2018 року, тобто з тієї дати коли, як зазначає заявник, ним було отримано ухвалу суду від 09 листопада 2018 року про повернення скарги.
Крім того, відповідно до пункту першого частини першої ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень, зокрема має право доступу до єдиного державного реєстру судових рішень.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 43 та ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи.
Тобто, ОСОБА_1 , як заявник по скарзі, мав право на ознайомлення з матеріалами цивільної справи, яка була заведена в Приморському районному суді м. Одеси у зв`язку з подачею ним 06 листопада 2018 року скарги на дії державного виконавця, а відсутність зацікавленості заявника щодо руху даної справи в період з 06 листопада 2018 року по 08 грудня 2018 року, зважаючи на стислі строки розгляду подібної скарги (ст. 450 ЦПК України), судом першої інстанції було розцінено як не сумлінне користування заявником усіма наданими йому правами з метою забезпечення своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 , як заявник по скарзі на дії державного виконавця, повинен був дізнатися про винесенням судом 09 листопада 2018 року ухвали про повернення скарги позивачеві в об`єктивно стислі строки після її винесення та внесення до єдиного державного реєстру судових рішень, законне право на що ОСОБА_1 мав відповідно до норм ЦПК України.
Однак, звернувшись до суду лише 07 грудня 2018 року з повторною скаргою, ОСОБА_1 пропустив, передбачений ст. 449 ЦПК України строк на звернення до суду зі скаргою без поважних причин.
Відповідно до загальної норми в ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у поновленні ОСОБА_1 строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця належить відмовити, а скарга ОСОБА_1 (боржник) на дії головного державного виконавця Першого Суворівського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тріфонова Олександра Юрійовича, заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 має бути залишена без розгляду.

Однак колегія суддів повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Також згідно з частинами 2, 3 статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Таким чином, залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, так як зазначення дати отримання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2018 року саме 08 грудня 2018 року є механічною опискою, оскільки ОСОБА_1 повторно звернувся зі скаргою лише 07 грудня 2018 року. Точну дату отримання ухвали суду першої інстанції від 09 листопада 2018 року ОСОБА_1 суд першої інстанції не встановив.
За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та передчасно вирішив питання про повернення позовної скарги, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та передання справи для продовження розгляду питання про прийняття до провадження скарги та поновлення строку у справі до того ж суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду питання про прийняття до провадження скарги та поновлення строку у справі до того ж суду першої інстанції. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 15 травня 2020 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дрішлюк