ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року	Львів	Справа № 300/2056/19 пров. № А/857/3771/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                            Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Іщук Л.П.,Онишкевича Т.В., 
за участю секретаря судового засідання                              Лутчин А.М.,                              

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року, прийняте суддею Панікар І.В. о 11 годині 46 хвилині у місті Івано-Франківськ, повний текст складений 13.02.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

                                                            встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся з адміністративним позовом в якому просив визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо перерахунку йому пенсії, з урахуванням стажу роботи, виходячи з розрахунку один рік і шість місяців стажу за один рік робіт в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, з урахуванням стажу роботи, виходячи з розрахунку один рік і шість місяців стажу за один рік робіт в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі: з 11.10.1973 року по 27.09.1993 року, з моменту призначення, тобто з 01.06.2017 року та виплатити заборгованість.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо здійснення перерахунку ОСОБА_1 пенсії, з урахуванням стажу роботи, виходячи з розрахунку 1 рік 6 місяців стажу за 1 рік роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за періоди: з 11.10.1973 р. по 01.06.1977 р. та з 01.06.1982 р. по 01.01.1991 р. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, з урахуванням стажу роботи, виходячи з розрахунку 1 рік 6 місяців стажу за 1 рік роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за періоди: з 11.10.1973 р. по 01.06.1977 р. та з 01.06.1982 р. по 01.01.1991 р., з моменту призначення, тобто з 01.06.2017 року та виплатити заборгованість з урахуванням раніше виплачених сум. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що на підставі поданих позивачем документів робиться висновок, що останній працював в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, а надання письмового трудового договору не є обов`язковою умовою для пільгового обчислення трудового стажу, а альтернативою у виборі між рядом документів, які підтверджують страховий стаж (зокрема трудова книжка і архівна довідка).
В обраній позиції суд покликається на практику Верховного Суду.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі наведено законодавство яке регулює спірні правовідносини. Зроблено висновок, що наявність лише запису у трудовій книжці про факт роботи в районах Крайньої Півночі не є достатньою підставою для обчислення стажу з урахуванням кратності.
В частині відмовлених позовних вимог погоджується та наводить обґрунтування аналогічним, які зазначенні в рішенні суду першої інстанції.
Звертається увага, що позивач звертався до ГУПФ України в Івано-Франківській області згідно Закону України «Про звернення громадян» і заява відповідного взірця не подавалась.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить доводи аналогічні мотивам судового рішення.
В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 11.10.1973 р. по 21.04.1988 р. працював на рибокомбінаті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та з 22.04.1988 р. по 26.04.1989 р. в «Сахалин-Рибпром»; з 26.04.1989 р. по 11.06.1991 р. в колгоспі «ім.. 50 лет Октября»; 15.06.1990 р. по 24.01.1991 р. в рибколгосп «Удиль»; з 27.03.1991 р. по 30.08.1991 р. в рибколгоспі «ім. В.І.Леніна» Хабаровського краю; з 18.12.1991 р. по 22.07.1992 р. в риболовному колгоспі «Огні» Приморського краю, з 26.08.1992 р. по 25.12.1992 р. в лізинговій компанії «Дальлізинг» г. Владивосток; з 04.03.1993 р. по 06.06.1993 р. в малому підприємстві «Залив» та з 09.06.1993 р. по 27.09.1993 р. в судоходно-комерційній компанії «Персей», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки (а.с. 14-19).
Також, на підставі наявних записів трудової книжки позивача та архівної довідки від 26.12.2017 року № 06-06/24-к-382 встановлено, що позивач в період з 11.10.1973 р. по 27.02.1987 р. та з 26.04.1989 рр. по 27.09.1993 р. працював в Хабаровському краю, а в період з 22.04.1988 р. по 26.04.1989 р. в Сахалінській області Російської Федерації (а.с.14-19, 22-25).
Відповідно до переліку, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 року за №1029, Хабаровський край і Сахалінська область Російської Федерації територіально відносяться до районів Крайньої Півночі та місцевостей, які прирівняні до районів Крайньої Півночі.

У липні 2019 року позивач звернувся до ГУПФ України в Івано-Франківській області щодо проведення перерахунку пенсії з урахуванням періодів роботи в районах Крайньої Півночі в стаж роботи з коефіцієнтом 1,6, а також обчислення пенсії із заробітної плати, яку він отримував з північною надбавкою та районним коефіцієнтом.
Однак, 07.08.2019 року листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 878/Б-15 позивачу повідомлено, у зв`язку з тим, що ним не надано документів що підтверджують факт укладення трудового договору про роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі протягом не менше трьох років, внаслідок чого, для зарахування стажу в пільговому обчисленні немає підстав. Одночасно повідомлено, що заробітна плата за період роботи з 01.06.1977 року по 31.05.1982 року зарахована згідно архівної довідки № 06-06/818-311 від 16.10.2017 року, виданої адміністрацією Советско-Гаванского муніципального району на підставі особових рахунків про нарахування заробітної плати з урахуванням районного коефіцієнту і північної надбавки (а.с.20).
Відповідно до пункту 5 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 за №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.
Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960, з п`яти до трьох років.

Також пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 за №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, зокрема після 01.03.1960 - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, серед яких документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Вказані документи згідно з пунктом 2.7 вказаного Порядку додаються також до заяви про перерахунок пенсії, у випадках, які спричиняють, зокрема, збільшення розміру пенсії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній згідно з пунктом 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Згідно з пунктом 3 вищевказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Враховуючи зазначенні правові норми колегія суддів констатує, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 червня   2018 року (справа № 173/637/17), від 07 лютого 2018 року (справа № 590/871/17), від 03 липня 2018 року (справа № 302/662/17-а), від 25 вересня 2018 року (справа № 554/1723/17), від 10 січня 2019 року (справа № 352/1612/15а).

Як уже зазначалось, факт роботи ОСОБА_1 в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 та архівною довідкою від 26.12.2017 року № 06-06/24-к-382, виданої адміністрацією Советско-Гаванского муніципального району Хабаровського краю (а.с.14-19, 22-25). Достовірність записів трудової книжки ОСОБА_1 відповідачем не оспорюється. Окрім цього, місцевості, де працював позивач у спірний період, відносились до районів Крайньої Півночі.
Таким чином, зазначенні обставини у своїй сукупності вказують на те, що спірні періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі підлягають пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців.
Поряд з цим, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем до страхового стажу позивача уже зараховано у безспірному порядку період роботи з 01.06.1977 року по   31.05.1982 року із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців, згідно архівної довідки № 06-06/818-311 від 16.10.2017, виданої адміністрацією Советско-Гаванского муніципального району (а.с. 20 зворот), а відтак позовна вимога в цій частинні є необґрунтованою.
Відносно стажу роботи позивача після 01.01.1991 року слід зазначити, що Тимчасова угода від 15.01.1993 року між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення, надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права. Водночас, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Також, не передбачено пільгове обчислення такого стажу Законами України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеному у постанові від 30.01.2018 року у справі № 676/7065/14-а.
Відтак, підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні, внаслідок чого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога відносно зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача з 01.01.1991 року по 27.09.1993 року задоволенню не підлягає.
Крім цього, безпідставними є покликання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у його апеляційній скарзі на те, що позивач звертався до нього згідно Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996, тому дане звернення за консультацією не являється підставою для прийняття рішення управлінням щодо відмови в перерахунку пенсії, так як для цього необхідно подання заяви встановленого взірця згідно Додатку 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, оскільки у відповіді (а. с. 20) немає покликання відповідача на Закон України «Про звернення громадян» та не акцентується увага, що звернення (заява) не відповідає зазначеному взірцю, а аргументується чітко відмова.
Враховуючи встановленні обставини справи апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову правильним і таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                       постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі №300/2056/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 18.06.2020 року.