У Х В А Л А 
16 березня 2020 року
м. Київ
справа № 753/16679/15
провадження № 61-3301 ск 20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Калараша А. А., Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яка підписана адвокатом Севрук Вадима Олеговича на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від                         21 січня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулась до суду з позовом                                    ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загального розмірі 162 872, 71 грн..
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 06 червня 2011 року                  ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №310006025949005, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кошти у розмірі 193 200 грн зі строком повернення до 06 червня 2018 року.
У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором                  06 червня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки №310006025949005/П, відповідно до якого останній поручається перед кредитором за належне виконання боржником своїх зобов`язань.
Стверджувала, що 02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та                                            ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №1539, внаслідок якого позивач став кредитором та отримав право вимоги до повного, належного та реального виконання своїх обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами боржниками. Таким чином ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №310006025949005 від 06 червня 2011 року.
Вказувала, що позичальником умови кредитного договору належним чином не виконувались, у зв`язку з чим станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 162 871,71 грн, з яких: 133 831, 74 - заборгованість за кредитом; 29 039,97 грн - заборгованість за відсотками.
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня                      2016 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 137 642, 80 грн.
Вирішено питання судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що                              ОСОБА_1 не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та зважаючи на те, що позивачем не надано суду розрахунку заборгованості, уважав за можливе стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 137 642,80 грн, яка зазначена у додатку до акту приймання-передачі прав вимоги.
У червні 2019 року ОСОБА_1 подано заяву про перегляд заочного рішення, у задоволенні якої ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року відмовлено.
Не погоджуючись із заочним рішенням, 07 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду та вважав, що наявні підстави для стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором у розмірі 137 642,80 грн, зазначеному у витязі з акту                          приймання-передачі прав вимоги. 
19 лютого 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                             ОСОБА_1  на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від                         20 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від                         21 січня 2020 року, в якій просило скасувати ці судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин та про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;  інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.
Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, справи які (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), є справи, які фактично можна поділити на справи: у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; та справи незначної складності, які визначені судом малозначними, у тому числі малозначні в силу закону з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 
Предметом позову є стягнення заборгованості, із зазначеною ціною позову в загальному розмірі 162 871 71 грн., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                                   (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн), а тому дана справа  є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.
Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність виключень передбачених статтею 389 ЦПК України необхідних для оскарження судових рішень у малозначних справах.
У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.
З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яка підписана адвокатом Севрук Вадима Олеговича на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                            А. А. Калараш
 
                                                                                                             Є. В. Петров
 
                                                                                                             В. М. Сімоненко