ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17695/19                                                Головуючий у І інстанції – Клочкова Н.В.
                                                                                  Суддя-доповідач – Мельничук В.П.

                               П О С Т А Н О В А
           І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

  16 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Глущенко Я.Б., Лічевецького І.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської районної в м. Києві державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року      у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до      Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до  Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до       Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив скасувати рішення Відповідача про відмову у знятті з реєстрації та реєстрацію нового місця проживання за його ж заявами від 10.07.2019 року та зобов`язати Відповідача здійснити зняття з реєстрації та реєстрацію нового місця проживання Позивача за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністів України № 207 від 02.03.2016 року, до зазначених заяв було додано копії паспорта, договору купівлі-продажу квартири від 26.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.06.2019 року, військовий квиток, квитанцію про сплату адміністративного збору та згоду власника житла на реєстрацію місця проживання.
13 липня 2019 року співробітниками Центру надання адміністративних послуг Подільської районної в м. Києві державної адміністрації в усній формі надано роз`яснення, що для реєстрації місця проживання у військовому квитку має бути відмітка про взяття на військовий облік військовозобов`язаних у військкоматі району, у якому відповідна особа має намір зареєструвати своє місце проживання.
Позивач вважає, що вказана відмова суперечить нормам Конституції України, Загальної декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Міжнародному пакту про громадянські та політичні права, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року  адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської районної в м. Києві державної адміністрації (ЄДРПОУ 37333608, 04070, м. Київ, Контрактова площа, буд. № 2) про відмову у знятті з реєстрації та реєстрацію нового місця проживання за заявами ОСОБА_1 від 10.07.2019 року.
Зобов`язано Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської районної в м. Києві державної адміністрації (ЄДРПОУ 37333608, 04070, м. Київ, Контрактова площа, буд. № 2) здійснити зняття з реєстрації та реєстрацію нового місця проживання ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської районної в м. Києві державної адміністрації подано апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити            нове рішення у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Відповідач зазначає, що Позивач перебуває на військовому обліку в Київському районному військовому комісаріаті м. Харкова, за правилами Додатку 15 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07.12.2016 року у його військовому квитку мала би міститися відмітка районного військового комісаріату про взяття призовника або військовозобов`язаного на військовий облік за новим місцем проживання чи перебування. Відповідач вважає, що Позивачу, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено законами України, Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування особи Подільської районної в місті Києві державної адміністрації було відмовлено в знятті/реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою.
Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1      ст. 311      КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1     ст. 308    КАС України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 10 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської районної в м. Києві державної адміністрації через Центр надання адміністративних послуг Подільської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про зняття з реєстрації місця проживання та заявою про реєстрацію місця проживання.
11 липня 2019 року отримав рішення про відмову у реєстрації місця проживання у зв`язку з тим, що у військовому квитку відсутня необхідна відмітка, згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року.
Вважаючи рішення таким, що підлягає скасуванню, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позов.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив того, що       у законодавство визначено чіткий перелік підстав для відмови в реєстрації, який є вичерпним. Позивач до жодної з цим підстав не може бути віднесений, оскільки такої підстави для відмови в знятті з реєстрації та реєстрації, як «відсутність відмітки у військовому квитку» не передбачено. Суд першої інстанції дійшов висновку, що з боку Відповідача було порушення встановленого законодавством порядку зняття/реєстрації місця проживання Позивача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2    статті 19 Конституції України     органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією     та законами України.
За правилами ст. ст. 2, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження; громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).
Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Пунктами 11, 18, 23 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінеті Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року (далі – Правила № 207) визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації.
Так, згідно пункту 11, Правил № 207 визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:
-                  особа не подала необхідних документів або інформації;
-            у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;
-            звернулася особа, яка не досягла 14 років.
Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.
Аналогічного змісту підстави для відмови вказані також у ст. 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», так орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо:
особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію;
у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними;
для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.
Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.
Згідно з п. 18 Правил № 207 для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:
1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;
2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;
3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);
4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);
5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);
6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання); працівник органу реєстрації в день звернення особи або її представника чи в день отримання документів від центру надання адміністративних послуг або представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, посадової особи виконавців послуг з управління (утримання) багатоквартирного будинку (гуртожитку), об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, управителя багатоквартирного будинку, органів державної реєстрації актів цивільного стану або даних від органу соціального захисту населення приймає рішення про реєстрацію або про відмову у реєстрації місця проживання особи.
Частиною 2 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», органи виконавчої влади, що здійснюють реєстрацію місця проживання чи перебування осіб, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад зобов`язані здійснювати реєстрацію за місцем проживання або перебування чи зняття з реєстрації призовників, військовозобов`язаних та резервістів лише в разі наявності в їхніх військово-облікових документах позначок військових комісаріатів відповідно про зняття з військового обліку або про перебування на військовому обліку за місцем проживання або перебування.
Відповідно до Додатку 15 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07.12.2016 року, проведення перевірки наявності таких військово-облікових документів дані про призовників і військовозобов`язаних, які зареєстрували своє місце проживання, зазначаються у повідомленні про місце перебування призовників і військовозобов`язаних від органів, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що пункті 58 зазначеного Порядку зазначено, що органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб: здійснюють реєстрацію (зняття з реєстрації) місця проживання призовників і військовозобов`язаних лише в разі наявності в їх військово-облікових документах позначок районних (міських) військових комісаріатів про зняття з військового обліку або перебування на військовому обліку за місцем проживання (додаток 15); надсилають щомісяця до 5 числа до районних (міських) військових комісаріатів повідомлення про реєстрацію (зняття з реєстрації) місця проживання призовників і військовозобов`язаних (додаток 16).
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що законодавством визначено чіткий перелік підстав для відмови в реєстрації, який є вичерпним.
Проте, Позивач до жодної з цим підстав не може бути віднесений, оскільки такої підстави для відмови в знятті з реєстрації та реєстрації, як «відсутність відмітки у військовому квитку» не передбачено.
Крім того, із копії військового квитка Позивача Серії НОМЕР_2  від 13.06.2019 року вбачається, що у розділі IV "Відмітка про військовий облік" ОСОБА_1 взято на військовий облік військовозобов`язаних Київським РВК 13.06.2019 року за попереднім місцем проживання (а.с. 81).
Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку рішення про відмову у реєстрації місця проживання / зняття з реєстрації місця проживання від 10.07.2019 року не містять найменування органу реєстрації та посаду особи, що приймала вказані рішення, всупереч вимог абзацу 2 пункту 11 Правил № 207.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з боку Відповідача було порушення встановленого законодавством порядку зняття/реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене  та факт подачі Позивачем документів, перелік яких передбачений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та у зв`язку з відсутністю законодавчо встановлених підстав на відмови у знятті з реєстрації та реєстрацію нового місця проживання,  колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов правомірного висновку про необхідність зобов`язання Відповідача вчинити відповідні дії щодо зняття з реєстрації та подальшої реєстрації Позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Судом першої інстанції правильно враховано положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також, суд першої інстанції вірно враховував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
При цьому, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга Відповідача будується на припущеннях, доказів на підтвердження правомірності відмови у знятті з реєстрації та реєстрацію нового місця проживання ОСОБА_1 . Відповідачем не надано.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України    за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.            
Розглянувши доводи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської районної в м. Києві державної адміністрації викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241,      242,      243,      308,      311,      315,      316,      321,      322,      325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської районної в м. Києві державної адміністрації залишити без задоволення,      а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року -      без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                      В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                     Я.Б. Глущенко 

                                                                                                         І.О. Лічевецький