Постанова 
Іменем України
 
28 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 479/508/18
провадження № 61-18520св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,                   Кузнєцова В. О., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: фермерське господарство «Мазурівське», ОСОБА_2 , фермерське господарство «Ромашка», Мазурівська сільська рада,
треті особи: Первомайська міська рада Миколаївської області, Первомайська районна державна адміністрація, ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 липня                        2019 року в складі судді Репушевської О. В. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року в складі колегії суддів:                               Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М., 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травці 2018 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до фермерського господарства «Мазурівське» (далі - ФГ «Мазурівське»), ОСОБА_2 , фермерського господарства «Ромашка» (далі - ФГ «Ромашка»), Мазурівської сільської ради, який неодноразово уточнювала, та остаточно просила:
-          визнати за нею право власності на майно із переліку майна, що розпайовується із майна колишнього СЗАТ ім. Чапаєва Кривоозерського району Миколаївської області, а саме: стоянку                             12 комбайнів (Ж) вартістю 28 905 грн, що знаходитья по                                            АДРЕСА_1 ; сівалку ЗСВ-3,6 вартістю 1 270 грн, напівпричіп ОЗТП вартістю 587 грн, автомобіль КРАЗ - ь256 вартістю                   6 986 грн та виділити вказане майно в натурі;
-          витребувати вищевказане майно з чужого незаконного володіння відповідачів.
Позов мотивований тим, що вона є власником майнових прав у пайовому фонді сільськогосподарського закритого акціонерного товариства                                ім. Чапаєва (далі - СЗАТ ім. Чапаєва), майно якого в натурі не виділялось та у тимчасове користування співвласникам не передавалось. 
Посилаючись на те, що для господарської діяльності їй необхідні складські приміщення та сільськогосподарська техніка, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від                        01 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які свідчать про набуття нею у власність конкретного майна СЗАТ ім. Чапаєва.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 липня                                    2019 року в мотивувальній частині змінено з урахуванням підстав та обставин, викладених у постанові. 
 
Апеляційний суд, погоджуючись з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позову, виходив з того, що питання про виділення конкретного майна в натурі вирішується виключно рішеннями зборів співвласників. 
Встановивши, що рішенням загальних зборів співвласників майна СЗАТ                      ім. Чапаєва від 12 червня 2004 року майно, на яке позивач просить визнати право вланості та виділити в натурі, було виділено ОСОБА_1 та іншим членам товариства, які не є відповідачами у справі, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині витребування спірного майна з чужого незаконного володіння, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в установленому законом порядку не оформила свої права на спірне майно, а тому у розумінні статті 387 ЦК України не є його власником.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скаргита узагальнення її доводів
 
У жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив процесуальний статус учасників справи, чим допустив порушення норм процесуального права. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд не взяв до уваги доводи апеляційної скарги, внаслідок чого ухвалив рішення, на підставі якого відповідач ОСОБА_2 продовжуватиме порушувати права співвласників майнових прав СЗАТ ім. Чапаєва.
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів
 
У листопаді ФГ «Мазурівське», ОСОБА_2 та ФГ «Ромашка» подали до суду касаційної інстанції відзиви на касаційну скаргу, які є ідентичними за змістом, у яких відповідачі просять касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Відзиви мотивовані тим, що касаційна скарга ОСОБА_1 не містить в собі посилань на норму закону та процесуального права, що підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У листопаді 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником майнових паїв у пайовому фонді колективного сільськогосподарського підприємства СЗАТ ім. Чапаєва загальною вартістю 50 099 грн або 8,52 % від загального пайового фонду підприємства.
 
Загальна вартість пайового фонду СЗАТ ім. Чапаєва станом на 01 травня 2001 року становила 592 469 грн.
 
Частка  ОСОБА_1 від її особистого трудового внеску складає 638 грн                                 (0,10 %), частка в розмірі 2 411 грн (0,41 %) успадкована позивачем після смерті її батька ОСОБА_4 , а частка на загальну суму 47 050 грн (8,01 %) ОСОБА_1 отримала внаслідок укладення нею договорів купівлі-продажу майнових прав, належних іншим членам СЗАТ ім. Чапаєва. 
 
12 червня 2004 року проведено загальні збори співвласників майна СЗАТ                     ім. Чапаєва, на яких розглядались заяви про вихід із членів СЗАТ ім. Чапаєва та питання виділення майна співвласникам.
 
Рішенням зборів співвласників СЗАТ ім. Чапаєва від 12 червня 2004 року                      № 1 стоянка 12-комбайнів (Ж), залишковою вартістю 28 905грн, передана у складі майнового комплексу, що знаходиться на території машдвору по                             АДРЕСА_1  у спільну часткову власність 106 особам у зв`язку із задоволенням їхніхзаяв про вихід з членів підприємства. До списку цих осіб включена    ОСОБА_1 ,     ОСОБА_4 , а також інші особи, у яких позивач придбала майнові паї за договорами купівлі-продажу.
 
Сівалка ЗСВ-3,6, залишковою вартістю 1 270 грн, та напівпричіп ОЗТП, залишковою вартістю 587 грн, передані у спільну часткову власність                              36 особам у зв`язку із задоволенням їх заяв про вихід з членів підприємства, до складу яких увійшла ОСОБА_5 , у якої позивач придбала майнові паї за договорами купівлі-продажу.
 
Автомобіль марки КРАЗ-ь256, залишковою вартістю 6 986 грн, переданий згідно списку автомобілів підприємства, які підлягають розпаюванню, у спільну часткову власність 28 особам у зв`язку із задоволенням їхніх заяв про вихід з членів підприємства, до складу яких увійшли ОСОБА_6 ,                          ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у яких позивач придбала майнові паї за договорами купівлі-продажу.
Згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, СЗАТ ім. Чапаєва припинено як юридична особа 27 жовтня 2004 року за судовим рішенням, відомості про юридичних осіб-правонаступників відсутні.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
 
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
 
Питання про виділення в натурі частки майнового паю його власникам врегульоване Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 «Про заходи забезпечення майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», постановою Кабінету Міністрів України від                    28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав в процесі реформування аграрного сектору», Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженими наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315.
 
Підставою для виділення майнових паїв у натурі окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення майна, які розглядаються зборами співвласників майнових паїв. Такі збори приймають відповідне рішення, що оформляється протоколом зборів співвласників.
 
Майно пайового фонду перебуває у спільній частковій власності пайовиків.
За таких обставин, правильним є висновок апеляційного суду про те, що питання про виділення конкретного майна в натурі вирішується виключно рішеннями зборів співвласників. 
 
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
 
Згідно з частиною четвертою статті 364 ЦК України договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
 
Отже, у разі недосягнення згоди спір може бути вирішений судом лише у випадку пред`явлення позову до всіх інших співвласників, якими ФГ «Мазурівське», ОСОБА_2 , ФГ «Ромашка» та Мазурівська сільська рада не являються. 
 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
 
Вказаний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня                           2018 року в справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі                       № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 570/3439/16-ц та                                    № 372/51/16-ц.
 
Встановивши, що рішенням загальних зборів співвласників майна СЗАТ                      ім. Чапаєва від 12 червня 2004 року майно, на яке позивач просить визнати власність та виділити в натурі, було виділено ОСОБА_1 та іншим членам товариства, які не є відповідачами у справі, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
 
Верховний Суд погоджується з вказаним висновком апеляційного суду, оскільки ОСОБА_1 не заявила позовні вимоги до співвласників майнових паїв, які, з урахуванням припинення 27 жовтня 2004 року юридичної особи СЗАТ ім. Чапаєва, є належними відповідачами у справі,
 
Крім того, суд касаційної інстанції також погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння відповідачів, оскільки позивач в установленому законом порядку не оформила свої права на спірне майно, а тому у розумінні статті 387 ЦК України не є його власником; крім того, позивач не довела, що ФГ «Мазурівське», ОСОБА_2 , ФГ «Ромашка» та Мазурівська сільська рада незаконно, без відповідної правової підстави заволоділи її майном. 
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судів попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті                                 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті                                    6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня                       2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині, яка незмінена апеляційним судом, та постанову апеляційного суду - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 липня                        2019 року в частині, яка незмінена апеляційним судом, та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді :	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко   В. О. Кузнєцов