Номер провадження: 22-ц/813/4665/20 
Номер справи місцевого суду: 522/15031/18
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Черевко П. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Черевка П.М.,
суддів – Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М., 
за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Михайлюченко С.О., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., про встановлення нікчемності заяв про прийняття спадщини, визнання особи такою, що не прийняла спадщину,
встановив:
23.08.2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати дії приватного нотаріуса незаконними та правочину нікчемним. 28.03.2019 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила встановити нікчемність заяви від імені ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , зареєстровану приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайлюченко С.О. в журналі реєстрації вхідних документів 10.04.2018 року за номером 62/02-14,встановити нікчемність заяви від імені ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , справжність підпису на якій засвідчено 11 червня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П. та зареєстровану приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайлюченко С. О. в журналі реєстрації вхідних документів 11.06.2018 року за номером 102/02-14. Визнати ОСОБА_3 такою, що не прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначала, що заява, подана від імені ОСОБА_3 , датована 05.04.2018 року, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки підпис самої ОСОБА_3 не засвідчений в цій заяві відповідно до вимог чинного законодавства. Вказала також, що справжність підпису на заяві від імені ОСОБА_3 засвідчено 11.06.2018 року нотаріусом Косюк О.П. в порушення норм нотаріального законодавства поза межами нотаріального округу нотаріуса. На цих підставах просила визнати заяви нікчемними, а ОСОБА_3 такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 .
Посилаючись на ці обставини, просила задовольнити позов.
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 27.09.2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Михайлюченко С.О., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., про встановлення нікчемності заяв про прийняття спадщини, визнання особи такою, що не прийняла спадщину, задоволено.
Встановлено нікчемність заяви від імені ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , датовану 05.04.2018 року та зареєстровану приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайлюченко Світланою Олександрівною в Журналі реєстрації вхідних документів 10.04.2018 року за номером 62/02-14. 
Встановлено нікчемність заяви від імені ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , справжність підпису на якій засвідчено 11.06.2018 року за реєстровим номером 77 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк Оленою Петрівною та зареєстровану приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайлюченко Світланою Олександрівною в Журналі реєстрації вхідних документів 11.06.2018 року за номером 102/02-14.
Визнано ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 07.08.2018 року Любашівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, складено відповідний актовий запис №265, такою, що не прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду,   ОСОБА_1   звернулась до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 27.09.2019 року.
За змістом ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
Судом першої інстанції встановлено, що 12.07.2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , склав та нотаріально посвідчив у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Михайлюченко С.О. за реєстровим номером 1079 заповіт на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
01.11.2017 року за заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайлюченко С.О. заведена спадкова справа за номером 13/1017.
10.04.2018 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Михайлюченко С.О. прийняла до спадкової справи та зареєструвала в журналі реєстрації вхідних документів за номером 62/02-14 заяву,датовану 05.04.2018 року від імені ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , без засвідчення справжності підпису заявниці.
10.04.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайлюченко С.О. відправлено на адресу ОСОБА_3 лист, в якому вказано на розбіжності та дописки в документах, які надані на підтвердження родинних стосунків з померлим ОСОБА_4 , недійсність паспорта заявниці та необхідність подання заяви про прийняття спадщини, справжність підпису на якій має бути засвідчена нотаріально. 
11.06.2018 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Михайлюченко С.О. прийняла до спадкової справи та зареєструвала в журналі реєстрації вхідних документів за номером 102/02-14 заяву від імені ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , справжність підпису на якій засвідчено 11.06.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П. за реєстровим номером 77 в селі Комарівка Любашівського району Одеської області.
За наказом Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.06.2018 року №287/03-05 припинена приватна нотаріальна діяльність приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Михайлюченко С.О., нотаріальні документи передані до Одеського державного нотаріального архіву. 
13.08.2018 року спадкова справа номер 13/2017 до майна померлого ОСОБА_4 передана приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Щукіній Л.С. з присвоєнням номеру 9/2018.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. 
04.12.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. за заявою ОСОБА_1 , підпис якої засвідчено цим же нотаріусом, заведена спадкова справа за номером 29/2018 щодо майна померлої матері ОСОБА_3 .
В період з квітня по червень 2018 року функціонувала Любашівська районна державна нотаріальна контора Одеської області, де здійснювала нотаріальну діяльність державний нотаріус Катюжинська Л.Д., крім того, в цьому ж нотаріальному окрузі здійснювала приватну нотаріальну діяльність нотаріус Бобошко Н.Є. – згідно з листом Головного територіального управління юстиції в Одеській області №15993/07-17 від 31.07.2019 року.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про нікчемність заяв про прийняття спадщини від імені ОСОБА_3 від 05.04.2018 року та від 11.06.2018 року та застосував наслідки нікчемних правочинів, визнавши ОСОБА_3 такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Згідно з частиною 1 та частиною 2 ст.202 ЦК України заява про прийняття спадщини є одностороннім правочином, оскільки дії особи спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків. 

Пунктом 3 частини 1 ст.203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини 2 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчу вального напису. 

Згідно з ч.1 ст.219 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. 
Частиною 5 ст.216 ЦК України встановлено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. 

Частиною 2 ст. 45 Закону України «Про нотаріат» врегульовано, що нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею. 

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 

Відповідно до частини 2 ст.1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. 

Згідно з п.3.3 вказаного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, заяви про прийняття спадщини подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. 

Пунктом 3.4 зазначеного Порядку передбачено, якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. 

У випадку якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини – врегульовано п.3.5 вказаного Порядку.

Відповідно до п.3.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України приймаючи від спадкоємців заяву про прийняття спадщини, нотаріус зобов`язаний роз`яснити спадкоємцям їх право на відкликання такої заяви протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України. 
Відповідно до п.3.23 зазначеного Порядку своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви та у випадку надходження заяви , справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. 
Статтею 13-1 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час нотаріального посвідчення спірного заповіту, передбачено, що нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса.
Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно-територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі.
Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом.
За правилами пункту 2 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості просвічуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу.
Відповідно до пункту 3 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій, якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчуваному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями.
Відповідно до правових висновків, які містяться у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року по справі 6-2цс13 у силу статті 13-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених Законом.
Нотаріальна діяльність здійснюється нотаріусом в межах свого нотаріального округу незалежно від того, де знаходиться приміщення, яке є робочим місцем нотаріуса: в межах нотаріального округу або поза його межами.
Частиною 1 ст.60 ЦПК України  передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За приписами ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не маєобґрунтованогосумнівущододостовірностіцихобставинадобровільностіїхвизнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, учасниками справи не заперечується той факт, що заява, датована 05.04.2018 року від імені ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , подана до спадкової справи без засвідчення справжності підпису заявниці. Представник ОСОБА_1 пояснює це тим, що 91-річна ОСОБА_3 була на той час важко хворою, не могла рухатись, тому прибути особисто в м.Одесу до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Михайлюченко С.О. не могла. 
Також учасниками справи не оспорюється той факт, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. 11.06.2018 року було посвідчено заяву від імені ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , поза межами Одеського міського нотаріального округу та подано до спадкової справи після спливу 20.04.2018 року шестимісячного строку, передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України. Підставою посвідчення заяви за місцем мешкання 
ОСОБА_3 зазначено - у зв`язку з хворобою. 
Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що заяви від імені ОСОБА_3 складені з порушенням вимог діючого законодавства щодо порядку їх посвідчення, тому є нікчемними та застосував наслідки нікчемності правочинів.
Крім того, за виниклих обставин встановити особисте волевиявлення ОСОБА_3 та її внутрішню волю щодо подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , як того вимагає ст.203 ЦК України, не виявилося можливим.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками районного суду, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 за станом здоров`я не мала можливості особисто прибути до нотаріуса для посвідчення заяви про прийняття спадщини є необґрунтованими і зводяться до незгоди із судовим рішенням у справі. 
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що аргументи апеляційної скарги є безпідставними та не можуть слугувати правовими підставами для скасування судового рішення, оскільки судом під час розгляду справи всебічно і повно досліджено та оцінено усі надані сторонами докази, з урахуванням вимог та заперечень сторін вірно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, а тому будь-яких протиріч між висновками суду про права та взаємовідносини сторін і встановленими судом фактами не вбачається, судом в повному обсязі встановлено і досліджено предмет доказування у даній справі, виходячи з тих доказів, які надавалися сторонами у справі.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 вересня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24.02.2020 року. 
Головуючий                                                                П.М. Черевко

Судді:                                                     Р.Д. Громік          

                                                       М.М. Драгомерец ький