Справа № 152/1296/19
Провадження № 22-ц/801/291/2020
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Славінська Н. Л.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року	Справа № 152/1296/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу № 152/1296/19 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини
за апеляційною скаргою, поданою адвокатом відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року, повний текст якого складено 28 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Славінської Н.Л.,

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі судового наказу Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 червня 2011 року у справі №2-н-32/11 з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07 червня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.
З часу винесення судового наказу змінився матеріальний та сімейний стан позивача: 05 липня 2016 року зареєстровано інший шлюб з ОСОБА_6 , у якому народилося двоє спільних дітей – дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають на утриманні позивача. Дружина ОСОБА_6 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-х років, а тому не має самостійного заробітку і також перебуває на його утриманні. Позивач має обов`язок надавати матеріальну допомогу своїй матері, яка є пенсіонером і отримує мінімальну пенсію. Крім того погіршився стан його здоров`я під час проходження військової служби в районі проведення ООС (АТО).
Подальше стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку є непосильним для позивача, ставить у нерівне становище його інших трьох утриманців – двох малолітніх дітей і дружину.
З цих підстав, керуючись вимогами ст. 192 СК України, ОСОБА_1 просив змінити розмір аліментів, встановлений судовим наказом Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2011 року у справі №2-н-32/11, стягнувши з нього аліменти в розпорядження ОСОБА_9 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини усіх видів його доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2019 рокупозов задоволено частково. 
Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за судовим наказом Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 червня 2011 року у справі №2-н-32/11 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 07 червня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, зменшивши та визначивши розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
В решті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини –відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768 ,40 грн в дохід держави.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції визнав доведеними обставини зміни матеріального та сімейного стану ОСОБА_1 в зв`язку з народженням в іншому шлюбі двох дітей, які перебувають на утриманні позивача, право яких на утримання від батька є рівним порівняно з іншими дітьми і не може бути обмежено, а стягнення аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_11 у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу позивача, обмежує права інших утриманців та самого платника аліментів. Виходячи з чого суд першої інстанції визначив частку, яка буде стягуватися з ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) позивача. 
Водночас суд першої інстанції визнав недоведеними обставини перебування на утриманні ОСОБА_1 його дружини ОСОБА_6 , а також надання позивачем утримання його матері та потреби останньої в отриманні від нього матеріальної допомоги. 
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимоги про встановлення розміру стягуваних аліментів не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, оскільки це не передбачено ст. 182, ч.ч. 1,2 ст. 183 СК України.
В апеляційній скарзі, поданій адвокатом ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , відповідач посилаючись на неповне з`ясування усіх обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів, а в решті рішення суду залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції зменшивши розмір аліментів, врахував лише матеріальне і сімейне становище платника аліментів і не врахував матеріальне та сімейне становище одержувача – відповідача у справі, внаслідок чого погрішив становище дитини – дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з відповідачем. Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю третьої групи, так само як її теперішній чоловік ОСОБА_12 , в зв`язку з чим відповідач обмежена у своїй трудовій діяльності і не може повноцінно утримувати свою дочку, має на своєму утриманні також малолітню дитину від іншого шлюбу, що відображається на її матеріальному стані.
У строк, визначений судом, від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу, у порядку, встановленому статтею 360 ЦПК України, не надійшов.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
По справі встановлено, та не заперечується сторонами, що сторони у справі з 19 вересня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 03 квітня 2012 року (а.с.5, 7).
У шлюбі народилася спільна дитина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6). 
Судовим наказом Шаргородського районного суду у справі №2-н-32/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_13 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян, щомісячно, до повноліття дитини (а.с.8).
05 липня 2016 Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного ТУЮ у Вінницькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.9).
У шлюбі з ОСОБА_6 позивач має двох малолітніх дочок – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 (а.с.10, 11). 
Згідно з довідкою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Замостя 34А» від 15 жовтня 2019 року про склад сім`ї, позивач проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_15 (матері позивача), а також з ним проживають дружина ОСОБА_6 , діти – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12).
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 Національної Гвардії України від 10 жовтня 2019 року за №143 про заробітну плату та довідки від 09 вересня 2019 року за №1236, позивач ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_5 Національної Гвардії України з 11 жовтня 2018 року по теперішній час, його дохід з квітня 2019 року по вересень 2019 року, з якого утримуються аліменти, складає 84944,04 грн; утримано аліментів за вказаний період 21023,85 грн; до видачі після утримання аліментів, ПДФО, військового збору, компенсації ПДФО – 63125,86 грн (а.с.13,14).
Позивач у 2019 році перебував на стаціонарному лікуванні в лікувальних закладах Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України, що підтверджується виписками із медичних карт (а.с.39, 40, 41), направленням на консультацію та лікування (а.с.42).
Відповідно до вказаних виписок, позивач хворіє на гіпертонічну хворобу І стадії, ІІ ступеня, ризик помірний (а.с.39, 40, 41).
24 квітня 2018 року Шаргордським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_6 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_17 » (а.с. 27).
У шлюбі з ОСОБА_16 у ОСОБА_2 народився син – ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 (а.с. 28).
Відповідно до наказу ПрАТ «Шаргородське РП «Агромаш» від 27 липня 2019 року №7 ОСОБА_2 – головному бухгалтеру, надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30 липня 2019 року по 09 вересня 2021 року (а.с. 29).
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 375587 від 09 жовтня 2019 року ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності на строк до 01 жовтня 2021 року, протипоказано помірне (значене) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці (а.с. 31).
За змістом частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України  мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом частин сьомої, восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, а також судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. 
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм, які стосуються обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143цс13.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.
Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (чинної на час ухвалення рішення суду першої інстанції) у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становив: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, з урахуванням обставин, визначених ст. 182, 183, 192 СК України, дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами зміни матеріального та сімейного становища платника аліментів в зв`язку з народженням двох інших малолітніх дітей, які перебувають на утриманні позивача і виходячи із засад якнайкращого забезпечення інтересів усіх дітей позивача, які мають рівне право на отримання належного утримання від батька, дійшов обґрунтованого висновку, зменшивши розмір аліментів, стягуваних на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частки від заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір є необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку усіх дітей, відповідає вимогам розумності і справедливості, забезпечує баланс інтересів батька та дітей.
Також судом враховане матеріальне та сімейне становище одержувача аліментів – відповідача ОСОБА_2 , та надано доказам на підтвердження цих обставин правильну оцінку.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач несе рівний обов`язок з позивачем по утриманню спільної дитини, а встановлена ОСОБА_2 третя група інвалідності, а також перебування відповідача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не підтверджує обставин, що у відповідача відсутні доходи, а також не є підставою для забезпечення права дитини від шлюбу із позивачем – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання від батька у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) за рахунок обмеження прав двох інших малолітніх дітей - ОСОБА_19 та ОСОБА_20 від іншого шлюбу, та зменшення в зв`язку з цим часток на їх утримання.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно врахував перебування на утриманні відповідача двох його інших дітей не ґрунтуються на вимогах закону і суперечать нормам ст. 182 СК України.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність погіршення майнового стану позивача внаслідок перебування на його утриманні дружини ОСОБА_6 та надання матеріальної допомоги матері пенсійного віку, потребу її в отриманні такої допомоги від сина, а також погіршення матеріального стану позивача пов`язане із станом його здоров`я, за відсутності доказів на підтвердження понесених витрат.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав дійти висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення суду, висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі.
З цих підстав, апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу, подану адвокатом відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає. 

Головуючий І.В. Міхасішин 

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник