ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Постанова
Іменем України

Справа № 635/1084/18
Провадження № 22-ц/818/1068/20 
18 березня 2020 року 
м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого         – Сащенко І.С.
суддів          – Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2019 року (суддя Шинкарчук Я.А.) по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
встановив:
       У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б / н від 08.08.2014 року у розмірі 1394,35 гривень і сплачений судовий збір в розмірі 1 921 гривень.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказала, що з метою отримання банківських послуг 08.08.2014 року відповідач підписала заяву б/н, відповідно до якої отримала кредит у розмірі у розмірі 2500, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 07.01.2019 року виникла заборгованість в розмірі 13 947, 35 грн, де: заборгованість за кредитом 1097, 71 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 4 426, 38 грн, заборгованість за пенею 7 282,91 гривень, 500, 00 грн штрафу (фіксована складова), 640,35 грн штрафу (прострочена складова). 
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2019 року позовні вимоги банку задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  АТ КБ «ПриватБанк»  заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.08.2014 року у розмірі 1097,31 гривень.  В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ “Приват Банк” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за процентам та неустойки, в іншій частині рішення залишити без змін.
Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що основними вимогами за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Згідно зі ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Судом встановлено, що 08 серпня 2014 року року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідачем належним чином умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 07.01.2019 року становить 13 947, 35 грн, де: заборгованість за кредитом 1097, 71 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 4 426, 38 грн, заборгованість за пенею 7 282,91 гривень, 500, 00 грн штрафу (фіксована складова), 640,35 грн штрафу (прострочена складова). 
Задовольняючи позов АТ КБ «Приват банк» частково, суд першої інстанції виходив із того, що банк не надав належних та допустимих доказів, на підставі яких можна беззаперечно встановити, що відповідачем були підписані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, саме в тій редакції, що надана позивачем до суду. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною першою статті 1054ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
За змістом статей 525,526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень статей 610,611,625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині зазначає, що кредитний договір є відплатним правочином та згідно Умов та Правил надання банківських послуг відповідач повинен сплатити нараховані відсотки.
У заяві позичальника, підписаній відповідачем, відсутні умови договору про визначення відсоткової ставки за користування кредитними коштами та неустойки.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№14-131цс19).
Таким чином, рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
В частині стягнення тіла кредиту рішення не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року). 
За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк»- залишити без задоволення.
Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий        І.С. Сащенко

          Судді                                                                               А.І. Овсяннікова  

       І.П. Коваленко