ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6009/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                     Оксененка О.М.,
суддів:                                                           Лічевецького І.О.,
                                                                Мельничука В.П.,

При секретарі:                                   Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просило: визнати протиправними та скасувати рішення про коригування заявленої митної вартості товару № UA125000/2019/000392/2 від 07.06.2019 та № UA125000/2019/000347/2 від 04.05.2019.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування заявленої митної вартості товару № UA125000/2019/000392/2 від 07.06.2019 та № UA125000/2019/000347/2 від 04.05.2019.
17 лютого 2020 року до суду надійшла заява від представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення справі.
Вказана заява обґрунтована тим, що до закінчення судових дебатів позивачем заявлено заяву про надання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу  протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби витрати на правову допомогу в сумі 14400 (чотирнадцять тисяч чотириста) грн 00 коп.
В апеляційній скарзі Київська митниця Держмитслужби, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення справі - відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що витрати на правову допомогу не відповідають складності справи, ціни позову та обсягам виконаних робіт, оскільки розмір 14400 грн складає 14,83% розміру даного позову.
Вказує, що дана справа не впливає на репутацію позивача та не має публічного інтересу.
Окрім того, апелянт звертає увагу, що ринкова вартість складання позову коливається від 1000 грн до 3000 грн, тому витрати у розмірі 6000 грн за 6 годин складання позову є неспівмірними, так як за складання одного відзиву працівник держмитслужби отримує 200 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що правова допомога надавалась в рамках укладеного з Адвокатським об`єднанням «Джентіум» договору.
Так як ціна позову у даній справі склала 97087, 32 грн, тому відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 14400 грн є цілком співрозмірним зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання правової допомоги.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Приймаючи додаткове рішення щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції зазначив, що з огляду на надані представником позивача документи на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, останні є належними та допустимими доказами для підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у сумі 14400 грн, тому слід стягнути на користь ТОВ «Сільпо-Фуд» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Київської митниці Держмитслужби витрати на правову допомогу в сумі 14400 грн.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У силу вимог частини першої та третьої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до частин четвертої-п`ятої вказаної статті для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 252 КАС України: суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої); суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового рішення суду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина третя).
Відтак, законодавцем передбачено можливість вирішення питання щодо відшкодування позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу шляхом ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення в частині розподілу судових витрат.
Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до п. 11 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до п. 3 частини першої ст. 131-1 та ст. 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.
Наведені положення Основного Закону до 01 січня 2019 року гарантують кожному громадянину України, іноземцям та особам без громадянства, які перебувають на території України, право на правову допомогу та вибір захисника своїх прав - особу, яка є фахівцем у галузі права і на законних підставах має право надавати таку допомогу особисто.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з положеннями статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування таких витрат за умови їх підтвердження належними доказами.
Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Аналіз вимог статті 134 КАС України дає підстави для висновку, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Сільпо-Фуд» та Адвокатським об`єднанням «Джентіум» укладено Договір №03 про надання юридичних послуг від 11.05.2018. 
При цьому, адвокати Сластьон А.О. та Ярмола А.Ю. є партнерами Адвокатського об`єднання «Джентіум». Також у матеріалах справи наявний ордер Сластьон А.О., виданого Адвокатським об`єднанням «Джентіум», на представництво інтересів ТОВ «Сільпо-Фуд» у даній справі.
Згідно пункту 1.1. вказаного договору Замовник (ТОВ «Сільпо-Фуд») в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надає завдання, а Виконавець (Адвокатське об`єднання «Джентіум») зобов`язується відповідно до завдання Замовника надавати йому за плату юридичні послуги в обсязі та на умовах, визначених цим договором.
У відповідності до пункту 4.1 Договору вартість послуг, що надаються на підставі цього Договору, визначається залежно від обсягу послуг з урахуванням вартості години надання послуг юритами, залученими до надання послуг. Вартість години надання послуг адвокатом відповідної посади, встановлюється у відповідному додатку до Договору. 
Так, вартість однієї години надання послуг визначена в Додатку від 11.05.2018 №1 до Договору №03 про надання юридичних послуг від 11.05.2018 та становить 1000,00 грн без ПДВ для партнера Адвокатського об`єднання «Джентіум».
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу згідно вказаного договору представником позивача до суду було додано акт надання послуг №2086570 від 10.02.2020, згідно якого вартість наданих послуг становить 14400 грн, зокрема: аналіз доказів та правової позиції у справі, підготовка позову із додатками про оскарження рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування заявленої митної вартості товару № UA125000/2019/000392/2 від 07.06.2019 та № UA125000/2019/000347/2 від 04.05.2019 - 6 годин, всього 6000 грн; підготовка відповіді на відзив відповідача у справі - 2 години, всього 2000 грн; підготовка клопотань про відшкодування витрат на правову допомогу та про заміну відповідача у справі на його правонаступника - 1,50 годин, всього 1500 грн; участь у судових засіданнях по справі (5 засідань по 0,5 годин) - 2,50 годин, всього 2500 грн. 
Також, на підтвердження оплати отриманих ТОВ «Сільпо-Фуд» послуг заявником надано платіжне доручення від 12.02.2020 №5731679.
Відтак, наданими доказами підтверджується факт понесення ним витрат на професійну правничу допомогу за подання позову в цій справі та їх розмір.
При цьому, колегія суддів враховує, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).
Оцінюючи заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 14 400 грн, витрачені позивачем, є документально підтвердженими, та є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, що відповідає критерію реальності таких витрат, що спростовує доводи апелянта про невідповідність таких витрат складності справи та обсягу наданих робіт.
Посилання апелянта на те, що йому як відповідачу було надано лише договір про надання юридичних послуг, додаток до вказаного договору та копію ордеру представника Сластьон А.О., а інші документи, що підтверджують фактичне надання правничих послуг, у нього відсутні, колегія суддів оцінює критично, так як згідно частини сьомої статті 139 КАС України докази про розмір витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Враховуючи, що представником позивача подано до суду заяву 28.01.2020 про відшкодування витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів у справі, а докази на підтвердження фактично сплачених витрат на професійну правничу допомогу подано 17.02.2020, тобто до ухвалення судом рішення, апелянт не був позбавлений можливості ознайомитись з вказаними документами, тому такі доводи апелянта є необгрунтованими.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук