22-ц/804/1594/20 
                                                                                242/5816/19 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 року                                                                                                     місто Маріуполь

   справа № 242/5816/19
   провадження № 22-ц/804/1594/20

Донецький апеляційний суд у складі: 

                             головуючого                                      Пономарьової О.М.,
                             суддів                                                 Зайцевої С.А., Попової С.А., 

сторони:
позивач - заступник прокурора Волноваської місцевої прокуратури, який діє в нтересах держави в особі Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області, 
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області на рішення Селидівського міського суду Донецької області у складі судді Капітонова В.І. від 06 лютого 2020 року, дата складання повного тексту рішення 11 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року заступник керівника Волноваської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Курахівської міської ради Донецької області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних водним живим ресурсам та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Курахівської міської ради Донецької області 8 415,00 грн в рахунок відшкодування збитків, спричинених державі внаслідок незаконного вилову раків, стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Донецької області судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 березня 2019 року о 17 год. 00 хв. на Курахівському водосховищі поблизу м. Курахове Мар`їнського району Донецької області був виявлений факт незаконного лову раків громадянином ОСОБА_1 , який упіймав 330 раків загальною вагою 8 кг, чим перевищив добову норму вилову раків та заподіяв матеріальну шкоду рибному господарству України у розмірі 8 415,00 грн. 
Постановою Мар`їнського районного суду Донецької області від 18 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.85 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Зазначена постанова набрала законної сили, однак при розгляді справи про адміністративне правопорушення питання щодо відшкодування завданої шкоди не вирішено, збитки не відшкодовано. У добровільному порядку шкоду, заподіяну внаслідок незаконного рибного промислу, ОСОБА_1 не відшкодовано.
Підставою представництва прокуратурою інтересів Держави в особі Курахівської міської ради Донецької області у даній справі зазначає порушення інтересів держави, нездійснення захисту інтересів держави та самоусунення від виконання своїх повноважень суб`єктом владних повноважень.
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05 вересня 2019 року у задоволені позовної заяви заступника прокурора Волноваської місцевої прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі Курахівської міської ради Донецької області, до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних водним живим ресурсам, відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що прокуратура не обґрунтувала і не надала доказів, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Управлінням державного агенства рибного господарства у Донецькій області та Курахівською міською радою Донецької області, що є самостійними юридичними особами з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання такими органами своїх функцій із захисту інтересів держави.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, 19 березня 2020 року заступник прокурора Донецької області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки ч.2 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає представництво інтересів держави прокурором у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або належним чином не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Повноваження у галузі бюджету, фінансів та у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також правом звертатися до суду для реалізації повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування наділена Курахівська міська рада. Однак, вказане повноваження радою не використано, оскільки відсутні бюджетні асигнування для сплати судового збору.
Тому висновки суду, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень є помилковим, оскільки прокурор звернувся до суду та надав належне обґрунтування порушення інтересів держави, а також підстави для представництва таких інтересів прокурором, забезпечив належними та допустимими доказами. Відповідно до п.4 ст.4 ст.185 ЦПК України відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави є підставою для повернення позовної заяви. Однак, суд не повертав заяву прокурора та відкрив провадження по справі, тим самим підтвердивши підстави для представництва прокурором інтересів держави.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляцйні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.
Відповідно до протоколу № 001820 від 27 березня 2019 року, складеного головним державним інспектором Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Донецькій області, встановлено, що ОСОБА_1 27 березня 2019 року о 17 год. на Курахівському водосховищі поблизу м. Курахове Мар`їнського району Донецької області здійснював лов раків. Незаконно виловлено 330 раків, загальна вага яких 8 кг, що перевищує добову норму вилову раків.
Зазначеними діями відповідача заподіяна матеріальна шкода рибному господарству України у розмірі 8 415 грн. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.3.14 Правил любительського і спортивного рибальства, ст.63 Закону України «Про тваринний світ».
Постановою Мар`їнського районного суду Донецької області від 18 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч.4 ст.85 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. 
Розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних обьєктах, проведено на підставі такс для обчислення розміру шкоди, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1209 від 21 листопада 2011 року та складає 8 415,00 грн.
Відповідно до ч.2 ст.4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Згідно із ч.1 ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.
Якщо держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.
У судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний їй орган, наділений повноваженнями у спірних правововідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п.2 ч.1 ст.2 Закону).
Відповідно до п.2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенства права.
Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на стороні однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення від 31 березня 2005 року у справі «Ф.В. проти Франції», заява № 61517/00, п.27).
Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так у справі «Менчинська проти Росії» (рішення від 15 січня 2009 року, заява № 42454/02, п.35), ЄСПЛ висловив таку позицію, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави. Також рішення від 01 квітня 2010 року у справі «Королев проти Росії», заява № 5447/03, п.33.
При цьому, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, п.45).
Тлумачення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, якою на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).
У пункті 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, таким є Закон України «Про прокуратуру».
У частині 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 цієї статті.
Відповідно до п.п.1,2 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Зазначеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність її захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.185 ЦПК України.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч.4, ч.5 ст.56 ЦПК України).
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16ц (провадження № 14-104цс19).
У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч.3 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування» матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є, серед іншого, доходи місцевих бюджетів та природні ресурси.
Курахівська міьска рада Мар`їнського району, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування», наділена повноваженнями у галузі бюджету, фінансів та у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Крім того, ст.10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» передбачено, що посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.
Відповідно до п.6.16. Положення про органи рибоохорони Державного агентства рибного господарства України, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 26 від 19 січня 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 березня 2012 року за № 379/20692, органи рибоохорони мають право самостійно та через органи прокуратури подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.
Листом № 01-24/2528 від 02 серпня 2019 року Курахівська міська рада повідомила Волноваську місьцеву прокуратуру про те, що від Управління Державного агенства рибного господарства у Донецькій області, Мар`їнського районного суду Донецької області не надходило  повідомлень та матеріалів по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, у зв`зку із чим Курахівською міською радою не закладено кошти на сплату судового збору. Цим же листом Курахівська міська рада просила прокуратуру вжити заходів представницького характеру в своїх інтересах у справі, щодо стягнення шкоди з ОСОБА_1 (а.с.19).
При зверненні до суду з даним позовом заступник керівника Волноваської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Кураховської міської ради Мар`їнського району Донецької області на виконання вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України, в позовній заяві належним чином обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та надав докази не здійснення цим органом захисту інтересів держави в частині відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів, у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору.
Відповідно до ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратурою попередньо, до звернення до суду, 03 жовтня 2019 року (№ 32/10-1058вих-19), повідомлено Курахівську міську раду Мар`їнського району Донецької області про звернення з позовом до суду.
Отже, прокурором при пред`явлені позову було дотримано процедуру доведення необхідності звернення до суду з даним позовом.
З огляду на це, апеляційний суд приходить до висновку, що звернення прокурора до суду відповідає законній меті, оскільки як суспільний, так і державний інтерес беззаперечно присутній. Протиправний вилов риби та невідшкодування заподіяної цим шкоди такому інтересу не відповідає, а невжиття, уповноважених державою органів здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, заходів, спрямованих на усунення порушень чинного законодавства, є очевидним.
Проте, судом вказані обставини, вищенаведені норми законну та правові позиції Верховного Суду залишені без належної уваги. Відкривши провадження у справі і, тим самим, визнавши прокурора процесуальною стороною, суд разом тим, зробив помилковий висновок про відсутність у останнього підстав для представництва інтересів держави в особі Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області, через що у наслідку ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення по суті спору.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України.
Аналогічні положення закріплено ст.ст.3,5 Закону України «Про тваринний світ», ст. 39 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».
Згідно з п.9 Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 1998 року №1126, вимоги щодо здійснення любительського і спортивного рибальства та застосування знарядь і способів лову (добування), норми, заборонені місця і його терміни, встановлюються правилами любительського і спортивного рибальства за басейно-територіальним принципом, які затверджуються Держкомрибгоспом за погодженням з Мінекобезпеки.
Пунктом 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15 лютого 1999 року, визначено, що забороняється лов водних живих ресурсів, зокрема: із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм; без наявності відповідних документів, що дають право на здійснення лову в окремих водоймах.
Відповідно до ст.63 Закону України «Про тваринний світ», ч.4, ч.5 ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.
Згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» встановлено, що посадові особи органів рибоохорони мають повноваження визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками.
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вина відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення встановлена постановою Мар`їнського районного суду Донецької області від 18 червня 2019 року у справі №237/2155/19, що набрала законної сили.
З огляду на викладене та враховуючи, що судом встановлена протиправність дій ОСОБА_1 , якими завдано шкоду, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування такої шкоди шляхом компенсації останнім вартості виловлених незаконним шляхом раків у розмірі 8 415 грн, розмір якої розраховано у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів №1209 від 21 листопада 2011 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів».
Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду відповідно до п.п.3,4 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом раків, 8 415 грн.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 921 грн, при подачі апеляційної скарги позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2 881,50 грн. Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до положень ч 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь прокуратури Донецької області належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 1 921 грн, у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, - 2 881,50 грн, а всього у відшкодування витрат по сплаті судового збору стягнути - 4 802,50 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області задовольнити.
Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 лютого 2020 року скасувати повністю і ухвалити нове трішення.
Позов заступника прокурора Волноваської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Курахівської міської ради Донецької області, до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних водним живим ресурсам, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Курахівської міської ради Донецької області (код ЄДРПОУ 38028736, юридична адреса: пр. Миру, 2, м. Курахове, Мар`їнський район, Донецька область) в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом раків, 8 415 (вісім тисяч чотириста п`ятнадцять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь прокуратури Донецької області (код ЄДРПОУ 25707002, юридична адреса вул. Університетська, 6, м. Маіуполь, Донецька область, 87500) судові витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 1 921 (одна тисяча двадцять одна) грн, у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн 50 коп., а всього у відшкодування витрат по сплаті судового збору стягнути 4 802 (чотири тисячі вісімсот дві) грн 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повне судове рішення складено 14 квітня 2020 року.

Головуючий                                                                                  О.М. Пономарьова

Судді                                                                                               С.А. Зайцева

                                                                                                         С.А. Попова