ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

04 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/3210/19 
Номер провадження 22-ц/816/1328/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  представника ОСОБА_3 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 березня 2020 року в складі судді Клименко А. Я., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 11 березня 2020 року,

                                                         в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 березня 2020 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків суму грошових коштів в розмірі 301601,78 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5688,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

Вказане рішення суду представник ОСОБА_3 оскаржила в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відомову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволення клопотання представника відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи, яка б надала можливість з`ясувати, у якому обсязі був проведений ремонт пошкодженого автомобіля Toyota Highlander та чи відповідає обсяг проведеного ремонту та комплектація автомобіля запчастинами висновку автотоварознавчого дослідження за № 063/2018. При цьому, як вказала заявник апеляційної скарги, наявний у матеріалах справи висновок автотоварозавчого дослідження не досліджує питання, заявлені у клопотанні від 24 січня 2020 року, тому, на думку представника відповідача, місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для призначення експертизи. Крім того, представник ОСОБА_3 вважає, що позивач, здійснивши відновлення пошкодженого транспортного засобу, не надав жодного доказу на підтвердження розміру фактичних витрат на відновлювальний ремонт, тому вимоги про відшкодування метаріальної шкоди є безпідставними. До того ж, представник відповідача не погодилась з висновками суду в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1   збитків у розмірі 8500 грн витрат на правову допомогу та 400 грн на послуги нотаріуса, пов`язані з оформленням довіреності, оскільки вважає, що вказані витрати не є збитками, а витрати на правничу допомогу адвоката підлягають відшкодуванню у порядку ст. 137 ЦПК України та відносяться до судових витрат, а як вбачається з матеріалів справи правова допомога була надана позивачам фізичною особою – підприємцем ОСОБА_4 , тому вказані кошти не підлягають відшкодуванню. Крім того, на думку заявника апеляційної скарги, позивачі не довели належними та допустимими доказами того, що внаслідок ДТП їм було завдано моральної шкоди. Також, адвокат Рішка Д.С. послалась на те, що при зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_2 не сплатив судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, тому суд безпідставно розглянув позовні вимоги, оскільки відповідно до ст. 185 ЦПК України позовну заяву необхідно було залишити без руху.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 матеріальних збитків, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок дорожньо – транспортної пригоди позивачу ОСОБА_1 , як власнику пошкодженого автомобіля, було завдано матеріальної шкоди в розмірі 301601,78 грн, яка складається з витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу у розімірі 291501,78 грн, витрат на правову допомогу, надану фізичною особою – підприємцем у розмірі 8500 грн, витрат на евакуацію транспортного засобу у розмірі 1200 грн та 400 грн на послуги нотаріуса. Крім того, суд вважав, що неправомірними діями відповідача позивачам завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з ушкодженням здоров`я та пошкодженням майна, тому вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15000 грн, а на користь ОСОБА_2 - 10000 грн в рахунок морального відшкодування.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 13 грудня 2018 року по вулиці Першотравнева в м. Суми сталася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача ОСОБА_2 , який керував належним ОСОБА_1 на праві власності автомобілем Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та відповідача ОСОБА_3 , який керував на відповідній правовій підставі автомобілем     ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Постановою слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області від 28 лютого 2019 року було закрито кримінальне провадження за № 12018200440004420 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення. З метою складення адміністративного протоколу у відповідності до вимог ст. 124 КУпАП матеріали порушення вимог пунктів 10.1, 14.2в ПДР водієм ОСОБА_3 направлено до начальника УПП в Сумській області (т. 1 а.с. 88).
Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 березня 2019 року водія ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вказаного вище правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так як він порушив вимоги п.п. 2.3 «Б» та 14.2 «В» Правил дорожнього руху, оскільки під час виконання маневру для обгону був не уважний та не переконався в  тому, що смуга зустрічного руху, на яку він виїздив, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані і допустив зіткненя з транспортним засобом позивача, що рухався на зустріч і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (т. 2 а.с. 70).
За умовами договору оренди від 01 листопада 2018 року ФОП ОСОБА_5 передав ФОП ОСОБА_3 в тимчасове користування автомобіль ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 210).
Згідно з полісом обов`язкового страхування № АМ/5138449 від 01 вересня 2018 року цивільно – правова відповідальність ОСОБА_5 , як власника автомобіля ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Із вказаного поліса вбачається, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю – 200000 грн, за шкоду заподіяну майну – 100000 грн, франшиза – 500 грн (т. 1 а.с. 205).
17 грудня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо – транспорту пригоду, в якій вказав про обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу, що сталась 13 грудня 2018 року по вулиці Першотравнева в м. Суми (т. 1 а.с. 212).
14 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо – транспорту пригоду від потерпілого, в якій також повідомляв про обставини дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 13 грудня 2018 року по вулиці Першотравнева в м. Суми (т. 1 а.с. 212).
Крім того, 08 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування, в якій просила відшкодувати витрати, пов`язані з пошкодженням майна, а саме: автомобіля  Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та шкодою, нанесеною життю та здоров`ю (а.с. 212, 218).
Право власності позивачки ОСОБА_1 на автомобіль Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, в якому також зазначено про те, що ОСОБА_2 має право користування вказаним автомобілем (т. 1 а.с. 37).
20 грудня 2018 року за участю представника власника пошкодженого транспортного засобу Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_3 та представника ОСОБА_5 спеціалістом ОСОБА_6 був складений протокол огляду транспортного засобу, в якому  у графі «Характер пошкоджень» вказано назви деталей і опис пошкоджень вказаного автомобіля Toyota Highlander. При цьому, у графі «Пошкодженя, не пов`язані з аварією» зазначено про те, що передня права противотуманна фара має тріщину, але внутрішня поверхня скла та розсіювача забруднена, що свідчить про тривалу експлуатацію автомобіля з даним пошкодженням. Крім того, представник власника транспортного засобу ОСОБА_4 висловив зауваження щодо характеру пошкоджень, зазначивши про те, що права противотуманна фара пошкоджена і підлягає замініні, правий підральник пошкоджений та має деформацію, тому підлягає заміні (т. 1 а.с. 216 – 218).
28 березня 2019 року страховою компанією був складений розрахунок страхового відшкодування і на рахунок позивача ОСОБА_1   було виплачено страхове відшкодування у розмірі 99500 грн, що підтверджується платіжним дорученям за № 210 (т. 1 а.с. 219, 220, 221).
На підтвердження розміру майнової шкоди, що складається з витрат  на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 391001 грн 78 коп. позивачка надала до суду Висновок автотоварзнавчого дослідження № 063/2018, складений судовим експертом автотоварознавцем Варухою В ОСОБА_7 15 січня 2019 року (т. 1 а.с. 7 – 63).
Вказаний висновок автотоварзнавчого дослідження містить протокол (акт) огляду транспортного засобу Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 20 грудня 2018 року, який був складений судовим експертом за участю довіреної особи власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 , позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та власника автомобіля, яким було заподіяно шкоду ОСОБА_5 . При цьому, в протоколі зафіксований детальний перелік пошкоджень транспортного засобу позивачки ОСОБА_1 , він підписаний усіма присутніми особами, які були ознайомлені з ним та погодились, що пошкодження записані вірно (т. 1 зворот а.с. 52 – 53).
Крім того, на підтвердження понесеного збитку від суми витрат для відновлення свого порушеного права, яка складається з витрат на правову допомогу, на евакуацію транспортного засобу та на послуги нотаріуса позивачі надали банківські квитанції про оплату юридичних послуг, тварний чек про оплату послуг з евакуації транспортного засобу та довідку приватного нотаріуса про вартість посвідчення довіреностей на представництво інтересів (т. 1 а.с. 72 – 73, 74, 75).
Обгрунтовуючи заявлений розмір морального відшкодування, позивачі послались на ті обставини, що неправомірними діями відповідача було пошкоджене їх майно, а самі вони отримали тілесні ушкодження, внаслідок чого у них виникли емоційні переживання,  втрачено нормальні життєві зв`язки і виникла необхідність додаткових зусиль для організації свого життя.
Та обставина, що позивачі внаслідок ДТП отримали забій грудних клітин та перебували на амбуларному лікуванні з 13 грудня 2018 року підтверджується листками непрацездатності та консультаційними висновками спеціаліста (т. 1 а.с. 65 – 66, 83 – 85)
Відповідно до висновку судово – медичної експертизи за №58 ОСОБА_1 знаходилася на амбулаторному лікуванні в Сумській міській клінічній лікарні № 1 з 13 грудня 2018 року по 03 січня 2019 року з діагнозом: «ЗТГК. Забій грудної клітки зліва. Больовий синдром». При цьому, в наданій медичній документації опис будь – яких тілесних ушкоджень відсутній. Встановлений діагноз «Забій грудної клітини зліва» не підтверджений об`єктивними даними не враховується при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відповідно до п. 4.6 Правил судово – медичного визначення ступеню тяжкості ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ Українеи від 17 січня 1995 року (т. 1 а.с. 86 – 87).

Виходячи з вимог статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
У п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
При цьому, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (стаття 28 цього ж Закону).
Згідно положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У п.п. 1.6, 2.4, 3.9 Методики  товарознавчої  експертизи  та  оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року йдеться про те, що відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Вартість   матеріального   збитку    (реальні    збитки) визначається  як  вартісне значення витрат,  яких зазнає власник у разі  пошкодження  або  розукомплектування  КТЗ,   з   урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення  свого  порушеного  права  користування  КТЗ   (втрати товарної вартості). Фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного  зносу  його  складників.  Фізичний знос  ураховується  як  втрата вартості КТЗ,  що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос  може  розраховуватись  у  вигляді  коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ,  який відображає  взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Фізичний знос   може   також  визначатись  шляхом  урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок  отриманих  і  усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Перевіряючи доводи апеляційної представника відповідача в частині недоведеності позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальних збитків, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до Висновку автотоварзнавчого дослідження № 063/2018, складеного судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_8 15 січня 2019 року (т. 1 а.с. 7 – 63) вартість відновлювального ремонту на усунення пошкоджень автомобіля Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 391001,78 грн. 
При цьому, відповідач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не спростовував висновків вказаного автотоварзнавчого дослідження № 063/2018, з якого вбачається, що його проведено у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також Методики  товарознавчої  експертизи  та  оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від  24 листопада 2003 року.
У той же час, на думку заявника апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1 , як власниця автомобіля, який було відремонтовано після ДТП, має право лише на відшкодування фактичних витрат, які були понесені нею під час ремонту пошкодженого транспортного засобу.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Ураховуючи обставини того, що вартість майнового збитку (391001,78 грн), завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо – транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування (99500 грн) (т. 1 а.с. 221), тому колегія суддів вважає, що на підставі ст. 1194 ЦК України з ОСОБА_3 , як з винної особи, на користь позивачки підлягає стягненню різниця між вартістю визначеного автотоварознавчим дослідженням відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 291501,78 грн (391001,78 грн-99500 грн). 
Таким чином, приймаючи до уваги, що на даний час, як вбачається з пояснень представника позивачів ОСОБА_4 про ремонт менш затратних пошкоджень автомобіля, автомобіль частково відремонтовано, тому дана обставини не має правового значення для правильного вирішення заявлених вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги у вказаній частині про безпідставну відмову у проведенні автотоварознавчої експертизи та безпідставність стягнення майнової шкоди не підлягають задоволенню.
Крім того, приймаючи до уваги, що в результаті ДТП пошкоджений автомобіль позивачки підлягав евакуації з місця пригоди, тому відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню документально підтверджені витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 600 грн (товарний чек за № 39 від 17 грудня 2018 року на а.с. 74 т. 1 та акт виконаних робіт ФОП ОСОБА_9 на звороті а.с. 74 т. 1). Разом з тим, позивачка не довела належними та допустимими доказами того, що на евакуацію транспортного засобу вона повнесла витрати у заявленому нею розмірі 1200 грн.
Разом з тим, заслуговують на увагу колегії суддів посилання в апеляційній скарзі на помилковість висновків місцевого суду про віднесення до розміру матеріальних збитків витрат на правову допомогу у розмірі 8500 грн, надану фізичною особою – підприємцем, та послуги нотаріуса, пов`язані з оформленням довіреності, у розмірі 400 грн, оскільки вказані витрати позивачів у розумінні ст. 22 ЦК України та ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є збитками, тому не підлягають задоволенню. 
Отже, загальний розмір матеріального збитку, завданого позивачці внаслідок пошкодження її майна з вини відповідача становить 292101,78 грн (291501,78 грн+600 грн),  а не 301601,78  грн, як помилково вказав суд першої інстанції. Вказаний розмір відшкодування підтверджується Висновком автотоварзнавчого дослідження № 063/2018 від 15 січня 2019 року, товарним чеком № 39 від 17 грудня 2018 року та актом виконаних робіт від 17 грудня 2018 року.
Суд вказаних обставин в повній мірі не врахував та помилково стягнув з відповідача на користь позивачки майнову шкоду у заявленому розмірі в сумі 301601,78  грн, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру відшкодування майнової шкоди.

Крім того, перевіряючи доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду про стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в сумі по 15000 грн та 10000 грн, відповідно, суд виходив з тих обставин, що неправомірними діями ОСОБА_3 позивачам було завдано немайнової шкоди, яка полягала у моральних стражданнях, пов`язаних з отриманням легких тілесних ушкоджень та пошкодженням майна.
На думку колегії суддів, враховуючи встановлені обставини справи, зокрема, те, що з вини відповідача було пошкоджено автомобіль позивачки, а також позивачі внаслідок дорожньо – транспортної пригоди перебували на лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності та консультаційними висновками спеціаліста (т. 1 а.с. 65 – 66, 83 – 85), а відповідно до висновку експерта за №58 встанволений ОСОБА_1 діагноз: «Забій грудної клітини зліва» не враховується при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відповідно до п. 4.6 Правил судово – медичного визначення ступеню тяжкості ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ Українеи від 17 січня 1995 року, колегії суддів вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 15000 грн щодо позивача ОСОБА_1 та 10000 грн відносно позивача ОСОБА_2 відповідає засадам розумності і справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що настали для позивачів, за яких позивач ОСОБА_1 зазнала моральних страждань, як і позивач ОСОБА_2 також та втрат немайнового характеру.
Участь у ДТП, пошкодження належного позивачу автомобіля безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивачів та призвело до душевних страждань, тому посилання представника відповідача ОСОБА_3 у апеляційній скарзі на те, що позивачі не довели заподіяння їм моральної шкоди є безпідставними. 
Отже, доводи апеляційної скарги представника відповідача в частині, що стосується вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди не підлягають задоволенню.
Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги і про те, що при зверненні до суду з даним позовом заявники не сплатили судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ціна позову становить 341601,78 грн, а відповідно до квитанції № 20799616 від 20 травня 2019 року позивачка ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3416,02 грн, тобто 1 % ціни позову, що відповідає вимогам п.п. 1 п. 1 ч. 2 Закону України «Про судовий збір».
За таких обставин, на думку колегії суддів, рішення суду в частині вирішення вимог позову про відшкодування майнової шкоди як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права підлягає зміні, а саме: з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 292101,78 грн,  а не 301601,78  грн, як вказав суд першої інстанції, а в іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін, відповідно, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                                                   п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 березня 2020 року в даній справі в частині відшкодування майнової шкоди змінити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 292101 грн 78 коп.,  а не 301601 грн 78  коп., як вказав суд першої інстанції.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 червня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                   С.Г. Хвостик

Судді:                                                                                                               О.І. Собина   

                                                                                                                          Т.А. Левченко