ПОСТАНОВА
Іменем України

14 травня 2020 року

Київ
справа №527/2456/16-а
адміністративне провадження №К/9901/24435/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О. А.,
суддів: Білак М. В., Калашнікової О. В., 
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 роти батальйону УПП в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта Недбайла Антона Юрійовича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції на постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 17 березня 2017 року, прийняту у складі судді Марущак Р.М. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: Шевцової Н.В. (головуючий), Макаренко Я.М., Мінаєвої О.М.
І. Суть спору:
1.  ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до інспектора 3 роти батальйону УПП в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта Недбайла Антона Юрійовича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції про          скасування постанови АР №178881 від 30.10.2016 по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по адміністративній справі за відсутністю складу правопорушення.
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КАС України він не вчиняв. Вважає, що твердження інспектора поліції про порушення ним Правил дорожнього руху є безпідставними та недоведеними. 
3. Відповідач та третя особа позов не визнали. У запереченнях проти позову наполягали на безпідставності останнього та просили відмовити в його задоволенні з огляду на законність і обґрунтованість спірної постанови.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. 30.10.2016 відносно ОСОБА_1 інспектором третьої роти батальйону УПП в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Недбайлом А.Ю. винесена постанова в справі про адміністративне правопорушення АР №178881 за ч. 2  ст. 122 КУпАП, в якій зазначено, що 30.10.2016 о 16 год. 20 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Кременчуці по вул. 50-річчя Жовтня біля будинку № 61/2, здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 «е» ПДР України.
5. Згідно вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2     ст. 122 КУпАП     у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.
6. Вважаючи вищеозначену постанову протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
7. Глобинський районний суд Полтавської області постановою від 17 березня 2017 року адміністративний позов задоволено.
7.1. Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 178881 від 30.10.2016, винесену інспектором третьої роти батальйону УПП в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Недбайлом Антоном Юрійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень - скасовано як незаконну, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
8. Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 11 жовтня 2017 року скасував постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 17 березня 2017 року в частині задоволення позову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , та прийняв в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовив.
8.1.     В іншій частини постанову суду першої інстанції  залишено без змін.
9.    Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення за обставин, що виключають його адміністративну відповідальність, тобто відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.
10.     Харківський апеляційний адміністративний суд, частково скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, виходив з того, що повноваженнями щодо закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення наділені органи Національної поліції, що розглядають справу про адміністративне правопорушення, а не адміністративні суди.
10.1.     В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
11. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції звернувся з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанови судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. 
12. Свою касаційну скаргу мотивує складенням постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення з дотриманням вимог     КУпАП України     та доведеністю матеріалами справи порушення позивачем п.8.7.3 «е» ПДР України, правомірності його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою     статті 122 КУпАП України     та накладення адміністративного штрафу.
12.1. Скаржник зазначає про помилковість висновків апеляційного суду щодо обов`язковості складання протоколу про адміністративне правопорушення та не можливості розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу позивача.
13. Позивач своїм правом подати заперечення на касаційну скаргу не скористався, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
V. Джерела права й акти їх застосування
14. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України     в редакції     Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі -     КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
15. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
16.  Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України     касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
17. Приписами частини першої  статті 341 КАС України  визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
18. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19. Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».
20. Згідно п. 8 частини першої     статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»     поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
21.  Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»     визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням     Правил дорожнього руху     його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
22. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до  Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють     Правила дорожнього руху, затверджені     постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306     (із змінами та доповненнями, далі -     ПДР     України).
23. Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух»     учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього     Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
24. Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
25. Відповідно до пункту 8.7.3 «е» ПДР України червоний сигнал, зокрема, миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
26. Згідно частини другої статті 122 КУпАП відповідальність настає в разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника (…).
27. Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
28. Стаття 69 КАС України (в редакції чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
29. Стаття 72 КАС України (в чинній редакції) передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
30. Згідно з частиною другою статті 77 КАС України (в чинній редакції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
31. Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
32.  Відповідно до     статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
33.  Законом України від 14 липня 2015 року № 596-УІІ «Про внесення змін де деякий законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»     статтю 258 КУпАП     було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків,     коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.
34. Так, відповідно до частини другої     статті 258 КУпАП     протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
35. Водночас, за приписами частини четвертої     статті 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого     статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
36. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
37. Згідно зі  статтею 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку,     правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема і передбачених частиною першою, другою і третьою статті 122, статтями 124-1 - 126.
38. Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
VI. Висновок Верховного Суду
39. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.
40. Судами попередніх інстанцій встановлено і ці обставини підтверджуються матеріалами справи, що позивач не погоджувався з допущеним правопорушенням і адміністративним стягненням.
41. Так, позивач зазначав про те, що він     Правил дорожнього руху     не порушував.
42. В свою чергу, будь - яких належних доказів, які б свідчили про порушення позивачем     Правил дорожнього руху     України відповідачем судам не надано, в матеріалах справи як доказ наявна лише постанова, яка є предметом оскарження.
42.1. Відеозапису нагрудної камери патрульного, яка працювала, коли було виявлено адміністративне правопорушення, судам не надано.
43. За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною та скасування постанови від 30 жовтня 2016 року № 178881 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою     статті 122 КУпАП.
44. Водночас, висновок суду апеляційної інстанції, що відповідач всупереч положенням статті 276 КУпАП здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу позивача, а також те що відповідачем не складено протокол про адміністративне правопорушення є помилковим.
45. Так, відповідно до частини другої статі 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі.
46. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
47. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене зокрема частиною першою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
48. Таким чином, Верховний Суд констатує, що відповідач правомірно виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою     статті 122 КУпАП без складання протоколу на місці вчинення самого правопорушення.
49.    Рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною другою     статті 122 КУпАП     за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення відповідачем не оскаржується, а тому в силу     статті 341 КАС України     не переглядається судом касаційної інстанції.
50.    Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм процесуального права, однак судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального права що регулюють спірні правовідносини, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні його мотивувальної частини.
51. Таким чином, зважаючи на приписи статті 351 КАС України, касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 17 березня 2017 року в не скасованій частині залишити без змін, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року змінити лише в мотивувальній частині.

VII. Судові витрати
52. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.
2. Постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 17 березня 2017 року у справі №527/245/16-а в частині, залишеній без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року, - залишити без змін. 
3. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у справі №527/245/16-а - змінити в частині мотивування
4. В іншій частині постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у справі №527/245/16-а - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                    М. В. Білак

                                                                                                    О. В. Калашнікова