ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/646/20  Номер провадження 22-ц/814/1502/20	Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Київського районного суду м.Полтави від 07 квітня 2020 року, постановлене суддею Васильєвою Л.М.,
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про захист прав споживачів, повернення коштів,

в с т а н о в и в:
       08.02.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить визнати недійсними з моменту укладення договір фінансових послуг від 14.08.2019 №802118 із додатками до нього №№1, 2, укладений між ним та ТОВ «Авто Просто», стягнувши із товариства на його користь грошові кошти у розмірі 141 280,40 грн., а також договір доручення, укладений ним із ТОВ «АТ Сервіс» та стягнувши із підприємства 15 776,59 грн. винагороди, сплаченої позивачем, як довірителем. 
В обґрунтування підстав позову зазначає, що 14.08.2019, з метою придбання автомобіля марки/моделі Chery Tiggo, вартістю 328 679,00 грн., уклав із ТОВ «Авто Просто» договір фінансових послуг, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових активів учасників через систему «Автофонд». На виконання такого договору, 14.08.2019 між ним та ТОВ «АТ Сервіс», укладено договір доручення №802118, предметом якого є зобов`язання сплатити повіреним винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 15 776,59 грн. за рахунок довірителя. 
Обидва правочини укладалися від імені підприємств менеджером-консультантом ТОВ «Авто Просто», примірник договору доручення позивачем не отримано, а будучи ознайомленим зі змістом договорів, суті зобов`язань він не розумів. 
Позивач не вважає діяльність підприємств пірамідальною схемою, вбачаючи в їх діях порушення ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки при укладені зазначених договорів його було введено в оману в частині критерію розрахунків, порядку повернення коштів у випадку розірвання договору та його істотних умов, а також не поінформованості, як споживача, з діяльністю ТОВ «Авто Просто» та ТОВ «АТ Сервіс» на момент підписання правочинів. 
Із наведених підстав та враховуючи, що виплата ним грошових коштів не створили для відповідачів будь-яких обов`язків, убачає в діях ТОВ «Авто Просто» ознаки нечесної підприємницької діяльності та, на підставі ст.230 ЦК України, просить стягнути із відповідачів грошові кошти, сплачені ним за такими договорами.
Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 07 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав їх недоведеності. 
ОСОБА_1 із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, з підстав, які є ідентичними підставам позову, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування підстав позову та доводів апеляційної скарги посилається на судові рішення у справі №144/964/15-ц, резолюцію Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 №39/248, Хартію захисту споживачів та рішення Конституційного суду України від 10.11.2011 у справі №1-26/2011. 
Позивач наголошує, що не вважає діяльність підприємств пірамідальною схемою, вбачаючи в діях відповідачів порушення ст.ст. 15, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні правочинів. Під час укладення договорів представник товариств не роз`яснив йому, що не продає автомобіль, а надає послуги з адміністрування системи придбання автомобіля у групах, а у рекламних оголошеннях « ІНФОРМАЦІЯ_1 »: « ІНФОРМАЦІЯ_2 шлях до твого авто» відповідач не повно виклав інформацію стосовно послуг, які надаються. 
Менеджер-консультант замовчав про відповідальність уповноважених осіб фінансової установи, до посадових обов`язків яких належить безпосередня робота з учасниками групи, яка повинна бути зазначена у Внутрішніх правилах надання фінансових послуг та виконання доручення ТОВ «Авто Просто» та ТОВ «АТ Сервіс». Така відповідальність встановлена Ліцензійними умовами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №913 і її замовчування, на думку позивача, є порушенням ст.230 ЦК України.
Зазначає, що зміст договорів є складним для сприйняття та розуміння їх правової природи, прав і обов`язків сторін та спрямований на використання відповідачем нечесної підприємницької практики. У договорах використані неконкретизовані поняття (підміна понять), унаслідок чого позивача введено в оману щодо обставин, які мають суттєве значення, а саме, поняття: (1) предмет договору, (2) умови отримання товару, (3) строки отримання товару,(4) ціни та умови оплати товару;поняття «покупка товарів у групі» не закріплене у ЦК України, законах та ліцензійних умов.
Вважає умови договору несправедливими, оскільки ними встановлено жорсткі обов`язки для споживача, що мають виконуватися ним навіть, якщо продавець не надасть послугу. Тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, який не несе відповідальності за порушення умов договору. 
У порушення ст.93 Ліцензійних умов, відповідачами до договорів про адміністрування та доручення не додано довідок, які відображають порядок та зміст діяльності цих товариств.
Доводить, що на момент укладення договору йому не було повідомлено про збільшення ціни (витрат), зумовлене зміною вартістю автомобіля. Тоді як право товариства збільшувати ціну обмежує права споживача, який не може з цих підстав розірвати договір. 
27.05.2020 ТОВ «Авто Просто» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому представник товариства просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.
Зазначає, що апеляційна скарга є абсолютно ідентичною позовній заяві та не містить посилань, у чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення, що є порушенням вимог п.6 ч.2 ст.356 ЦПК України. 
Доводить правомірність діяльності ТОВ «Авто Просто», яка перевіряється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, і якою надано ліцензію на провадження такої діяльності, та законність договорів, укладених із позивачем. Зазначає, що питання недійсності умов Угод, які ТОВ «Авто Просто» укладає зі своїми клієнтами неодноразово розглядалися судом та були відхилені, у тому числі Верховним Судом України. 
Посилаючись на правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 11.09.2013 у справі №6-40цс13, від 01.08.2018, провадження №20448св18, заперечує твердження позивача стосовно введення його в оману, наполягаючи на обізнаності останнього щодо суті правочину та його істотних умов, що підтверджується особистим підписом позивача у договорі.
Щодо несправедливості умов договору зазначає, що апеляційна скарга не містить посилань на конкретну статтю договору, яка, на думку позивача, є несправедливою. 
Посилаючись на статтю 5 розділу І договору, спростовує доводи апеляційної щодо відсутності у договорі строку його дії та максимальний строк отримання автомобіля, який діє протягом десяти років, але у будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань, передбачених договором. 
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
       Судом першої інстанції установлено, що 14.08.2019 між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі. 
       Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Автофонд».
       ТОВ «Авто Просто» є суб`єктом підприємницької діяльності, що надає фінансові послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах «Автофонд». ТОВ «Авто Просто» забезпечує придбання автомобіля за рахунок об`єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобов`язань, передбачених договором./а.с.17-21/
       Згідно додатку №1 до договору №802118, який є його невід`ємною частиною, сторонами погоджено графік внесків, марку автомобіля та його модель, а саме автомобіль марки/моделі Chery Tiggo, поточну ціну автомобіля – 328 679,00 грн., а також цим додатком встановлено винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи АВТОФОНД та формування групи у 4% + ПДВ, що становить 15 776,59 грн., періодичний платіж у 0,8333%, щомісячну винагороду у 0,415% + ПДВ, винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику в 3,0% а ПДВ./а.с.22/
       За послуги із придбання автомобіля ОСОБА_1 сплачено на користь ТОВ «Авто Просто» 141 280,40 грн., що підтверджується квитанціями від 12.09.2019 №17, від 11.10.2019 №6, від 14.11.2019 №31, від 13.12.2019 №6, від 08.01.2020 № №117, 118./а.с.23-26/ На користь ТОВ «АТ Сервіс» 15 776,59 грн. винагороди по договору доручення від 1408.2019 №802118./а.с.24/
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що позивачем не доведено належними доказами, що він був ошуканий ТОВ «Авто Просто» під час укладення договору фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах «Автофонд» від 14.08.2019 № 802118, а також, що підприємницька практика підприємств є нечесною. 
       При укладенні такого договору сторони погодили усі його істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, поточної ціни автомобілю, процедури його отримання учасником, можливості розірвання чи зміни договору, взаємні права та обов`язки сторін, відповідальність за його невиконання, а тому підстави для задоволення позову відсутні. 
       Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням суду, переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на свою користь.
Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови,що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною першою статті 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 
Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.
Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. За приписами ч.ч.1, 2 наведеної норми, нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Наведені норми процесуального права позивачем не дотримано. Доказів, які б підтверджували доводи апеляційної скарги, позивачем не надано.
Твердження позивача, викладені ним у апеляційній скарзі, що під час укладення договорів представник товариств не роз`яснив йому, що не продає автомобіль, а надає послуги з адміністрування системи придбання автомобіля у групах, є неспроможними. По-перше, опис послуг для учасника групи детально викладений у договорі, підписаного позивачем, як споживачем таких послуг. По-друге, позивач, підписавши договір під впливом обману, мав можливість односторонньо відмовитися від нього упродовж 14 календарних днів від дати підписання правочину і йому були б повернуті всі кошти, сплачені на виконання зобов`язань. Наведене право споживачем не реалізовано, навпаки, у період із вересня 2019 року по січень 2020 року, сплачено вартість послуг за придбання автомобіля (згідно призначення платежів у квитанціях) на загальну суму 141 280,40 грн. 
Тоді як за відсутності у матеріалах справи рекламних оголошень « ІНФОРМАЦІЯ_1 »: « ІНФОРМАЦІЯ_2 », доводи апеляційної скарги, що відповідач не повно виклав у них інформацію стосовно послуг, які надає товариство, є недоведеними та такими, що не заслуговують на увагу.
Доводи апеляційної скарги, що менеджер-консультант замовчав про відповідальність уповноважених осіб фінансової установи, до посадових обов`язків яких належить безпосередня робота з учасниками групи, яка повинна бути зазначена у Внутрішніх правилах надання фінансових послуг та виконання доручення ТОВ «Авто Просто» та ТОВ «АТ Сервіс» на законність рішення районного суду не впливають. 
Посилання позивача на те, що договір про надання фінансової послуги не містить конкретного строку, після якого він припиняє свою дію, строку отримання автомобіля та його ціни спростовуються положеннями статті 5 розділу І договору, якими визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами усіх зобов`язань, передбачених договором.
Строки (терміни) отримання автомобіля регламентовані п.1.2 ст.1 розділу 2, п.5.5 ст.5 розділу 5 цього договору, а саме, у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобов`язання за договором, але не пізніше двох місяців з моменту повної оплати поточної ціни автомобіля та виконання інших зобов`язань за договором; учасник, який належним чином виконує свої зобов`язання за даним договором, отримує автомобіль через визначені договором механізми надання права на отримання автомобіля.
Статтею 2 розділу 1 договору також передбачено, що ТОВ «Авто Просто» зобов`язується надати учаснику послуги, в тому числі із забезпечення передачі автомобіля у власність отримувача товару в порядку та строки, визначені договором. При цьому, відповідно до п.5.2 ст.5 розділу 2 договору, учасник може одержати право на отримання автомобіля, починаючи з першого розподілу товару. Максимальний строк набуття права на отримання автомобіля відповідає строку існування групи, до якої включено учасника групи. Водночас ТОВ «Авто Просто» зобов`язане повідомити учасника про надання права на отримання автомобіля та повідомити строк та порядок оформлення документів отримувачем автомобіля для передачі товару (п. 5.5 статті 5 розділу 2 договору).
Відповідно до договору із постачальником, останній не пізніше ніж протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення повинен передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 ст.8 розділу 2 договору).
Доводи апеляційної скарги, що на момент укладення договору йому не було повідомлено про збільшення ціни (витрат), зумовлене зміною вартістю автомобіля, є неспроможними. По-перше, сторонами узгоджені умови, за яких автомобіль можна викупити у постачальника лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка в силу ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля на час укладання сторонами договору; по-друге, згідно п.2.2 ст.2 договору, про зміну поточної ціни товару Авто Просто письмово повідомляє учасників групи протягом 7 (семи) робочих днів з дати отримання від Постачальника документа, що підтверджує її зміну. У такому повідомленні зазначаються: дата зміни поточної ціни товару, нова поточна ціна товару, розмір періодичних платежів та щомісячної винагороди за послуги, які мають надалі вноситися учасниками групи з дати зміни поточної ціни товару.
Також не можна вважати, що умови даного договору вводять споживача в оману стосовно ціни та умов його оплати. Оскільки в договорі чітко визначено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені платежі та щомісячна винагорода зараховуються як відсоток від поточної ціни автомобіля та не підлягають перерахунку. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім`я споживач зобов`язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати.
За системою придбання автомобілів у групах «Автофонд» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов`язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Фонду групи (стаття 1 розділу 2 договору).
Неспроможними та такими, що зводяться до довільного тлумачення умов договору (ст.13 розділ 2 договору) є твердження позивача про їх несправедливість в частині встановлення жорстких обов`язків для споживача послуги та відсутності відповідальності її надавача за порушення умов договору. 
Тоді як доводи апеляційної скарги, що положення ЦК України, закони та ліцензійні умови не містять такого поняття як «покупка товарів у групі» спростовується положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року, яким внесено зміни до ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п.11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін договору надання фінансових послуг від 14.08.2019 №802118 із додатками до нього №№1, 2, умови правочину визначені з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості і позивач мав можливість на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору, закріпленого ст.627 ЦК України.
Враховуючи відсутність підстав для визнання недійсним договору надання фінансових послуг від 14.08.2019 №802118 із додатками до нього №№1, 2, підстави для визнання недійсним договору доручення – відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до цитування норм міжнародного та національного права щодо відсутності належних та допустимих доказів, на висновки суду першої інстанції не впливають. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задовольняння.
Рішення Київського районного суду м.Полтави від 07 квітня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10.06.2020.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 П.С. Абрамов

                                                                               С.М. Бондаревська