ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" квітня 2020 р.           Справа№ 910/15547/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Коробенка Г.П. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2020  
у справі №910/15547/19 (суддя Ягічева Н.І.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"  
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"  
про  стягнення 10 160,73 грн,
УСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" (далі  - позивач) звернулось до Господарського суду  міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 10160,73 грн. штрафу за несвоєчасну доставку вагонів. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач здійснював перевезення вантажу у вагоні (цистерні) №50213727УЗ за маршрутом ст.Авдіївка (Україна) - ст. Вояни (Словацька Республіка), нормативний термін доставки вантажу становив 10 діб, однак, фактично вантаж доставлявся 13 діб, перевищення терміну доставки вантажу становить 3 доби, тому позивачем нарахований штраф у розмірі 18% провізної плати. 
Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що позивачем порушено порядок претензійно-позовної роботи, оскільки відповідач отримав претензію 14.05.2019 та мав на неї відповісти до 10.11.2019, однак позивач подав позов 31.10.2019, до закінчення цього строку, тому на час подання позову  у нього було відсутнє право звернення до суду із позовною заявою.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13 січня 2020 року позов задоволено.
З Акціонерного товариства "Українська залізниця" стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"  10160  грн. 73 коп. штрафу та 1 921 грн. 00 коп. судового збору.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позовна заява була подана передчасно, до закінчення встановленого строку відповіді на претензію. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02 березня 2020 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 23 березня 2020 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута  у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (направлений до суду 17.03.2020) заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відповідачем не спростовано факт порушення строку перевезення вантажу, претензія відповідачем не була розглянута ні до подання позову, ні після відкриття провадження у справі,  також ним не було надано доказів сплати штрафу. 
Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та  вірно встановлено судом першої інстанції, 06 грудня 2017 року між Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод", як продавцем, та Компанією "Mertrade spol. s r.o.", як  покупцем, було укладено Контракт №862/17, відповідно до умов якого продавець погоджується поставляти, а покупець погоджується прийняти й оплатити бензол сирий к/у марки БС й марки БС-1, найменування, якість та умови поставки якого визначені в даному контракті та специфікаціях до нього.
19 березня 2019 року, в межах вказаного контракту,  позивач здійснив відправлення по залізничній накладній №48888945 зі станції відправлення "Авдіївка" Донецької залізниці на станцію призначення "Вояни" Словацької республіки вантажу (бензол) у вагоні (цистерні) №50213727 УЗ.
Відповідно до відмітки в графі 34 накладної "відмітки про слідування пограничних станцій" вагон переданий на станцію Матьовце 31.03.2019 та прибув на станцію призначення Вояни 07672 Словацької республіки, та був переданий ДЕЗА - 01.04.2019, про що в накладній в графі 27 проставлений календарний штемпель станції Вояни про прибуття, тобто, термін доставки вантажу тривав 13 діб.
У графі 38 накладної зазначено відстань перевезення вантажу, яка складає УЗ- 1591км. + ЖСР-10 км= 1601км. 
За доводами позивача термін доставки вантажу складає 10 діб, а фактично вантаж доставлявся залізницею (загальний термін доставки) 13 діб, отже, термін доставки вантажу за договором перевезення - накладною №48888945, не дотриманий відповідачем (договірним перевізником), перевищення терміну доставки вантажу становить 3 діб, тому підлягає нарахуванню штраф у розмірі 18% провізної плати.
У зв`язку із викладеним позивач звернувся до відповідача з претензією № 11/08/80 від 07.05.2019, в якій просив відповідача відповідно до ст. ст. 24, 45, 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення перерахувати на поточний рахунок позивача штраф у розмірі 10344,40 грн. за перевищення терміну доставки вантажу. 
Претензія отримана відповідачем 14.05.2019, що підтверджується відміткою про реєстрацію.
Оскільки відповідач на претензію не відповів  та у добровільному порядку штраф не сплатив, позивач 01.11.2019 звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 10160,73 грн. на підставі норм Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, положень Статуту залізниць України, Цивільного кодексу України.
Відповідач, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, не заперечував факт порушення терміну доставки вантажу, однак вважав, що позивачем позов подано передчасно, оскільки строк відповіді на претензію становить 180 днів та закінчився 10.11.2019, вже після подання позову та відкриття провадження у справі.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх доведеності та обґрунтованості. 
Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є  договори та інші правочини.
Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Як передбачено ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.
Згідно ч. 1 ст. 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.
Як підтверджується матеріалами справи, на підставі залізничної накладної від 19.03.2019 СМГС №48888945 відповідачем було взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу.
Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (далі - Статут).
Відповідно до ст. 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення. 
Статтею 10 ЦК України встановлено, що чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини є частиною національного законодавства України.
Правовідносини щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (надалі - УМВС), до якої Україна приєдналася 05.06.1992. Положення УМВС поширюються на перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному сполученні мережею залізниць країн - учасниць.
Договір перевезення вантажу в межах УМВС кваліфікується як реальний (фактичний). Згідно §5 статті 9 договір перевезення вважається дійсним з моменту прийому станцією відправлення вантажу та оформлення накладної до перевезення. 
Відповідно §1 статті 7 УМВС водночас з пред`явленням вантажу до перевезення відправник повинен подати станції відправлення правильно заповнену і підписану накладну. 
На підставі §5 статті 8 УМВС прийом вантажу до перевезення підтверджують календарним штемпелем станції відправлення у накладній. Календарний штемпель ставить станція відправлення (тобто перевізник) після передачі відправником  перевізнику усіх зазначених у накладній вантажів і сплати ним усіх обов`язкових і добровільно прийнятих на себе провізних платежів. Сторонами договору перевезення вантажу є залізниця - як перевізник, і відправник. Відправником вантажу, як і його одержувачем, може бути тільки одна фізична або юридична особа (§7 статті 7).
Відповідно до умов міжнародної Угоди документ, що підтверджує факт укладання договору перевезення, є накладна, яка є доказом укладання договору після проставлення в ній перевізником (станцією відправлення) календарного штемпеля (§б статті 8). Причому договір перевезення оформляється накладною УМВС єдиного зразка (§1 статті 7).
Обов`язком відправника є визначення маршруту для реалізації договору міжнародного перевезення вантажу. Відправник зобов`язаний зазначити в накладній вихідні прикордонні станції країни та транзитних країн (§6 статті7).
Кожна національна залізниця, що прийняла вантаж до перевезення за накладною УМВС, відповідальна за виконання договору перевезення на всьому шляху перевезення - від прийому вантажу на станції відправлення до його видачі на станції призначення. У випадку, коли вантаж направляють у країну, залізниці якої не беруть участі в Угоді, відповідальність залізниці, що прийняла до перевезення вантаж, поширюється до оформлення перевезення вантажу за накладною іншої угоди. І навпаки, національна залізниця, яка прийняла вантаж із країни, що не бере участі в УМВС, бере на себе відповідальність за перевезення вантажу і видачу його на станції призначення (§ 1 статті 22).
Період відповідальності залізниці визначено Угодою з моменту прийому вантажу до перевезення на станції відправлення до моменту видачі вантажу на станції призначення.
Угода передбачає відповідальність залізниці за прострочення в доставці вантажу у вигляді штрафу. Термін доставки вантажу розраховують відповідно до правил статті 14. Розмір штрафу визначають на підставі двох величин: провізної плати, що належить національній залізниці й допустила прострочення, і величини прострочення: її визначають як відношення прострочення (у добі) до загального терміну доставки.
Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме:
- 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;
- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;
- 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.
З матеріалів справи вбачається, що мало місце міжнародне перевезення вантажу, а отже, до відносин сторін, що виникли між сторонами внаслідок цього перевезення, застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення.
Позивач, посилаючись на відмітки в накладній, стверджує, що вантаж був відправлений 19.03.2019, а прибув на станцію призначення 01.04.2019, тобто, через 13 діб.
Відповідно до правил УМВС (п.п.2,3 ст.24) термін доставки вантажу визначається виходячи з - одна доба на кожні початі 200 км. Термін доставки збільшується на 1 добу на операції, пов`язані  з відправленням вантажу. 
Як зазначено в накладній (графа 38), відстань перевезення 1591 км + ЖСР 10 км, всього становить 1601 км, відтак, термін доставки складає 10 діб (1601:200=8,01 (9 діб) + 1 доба), отже, за висновком позивача, граничний строк доставки сплинув о 00 год. 00 хв. 30.03.2019, а відповідачем перевищено термін доставки вантажу на 3 діб.
З таким розрахунком терміну доставки вантажу погодився суд першої інстанції.
З огляду на приписи §7 статті 24 УМВС термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу і можливість передачі вантажу в розпорядження одержувача.
Відповідно до пункту 4 статті 24 УМВС строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки в напрямку прямування з причин, що не залежали від перевізника.
Враховуючи, що строк доставки вантажу за накладною перевищено на 3 доби, апеляційний господарський суд погоджується з розрахунком позивача, що стягненню з відповідача підлягає неустойка у вигляді штрафу в розмірі 18% від провізної плати, відповідно ст. ст 24,45 УМВС із розрахунку: 56448,50 грн. провізна плата х 18%= 10160,73 грн., а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позову у повному обсязі. 
Щодо доводів, наведених у апеляційній скарзі, то слід зазначити наступне.
У частині 1 статті 19 ГПК України встановлено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.
Як вбачається з матеріалів справи, направлена позивачем претензія №11/08/80 від 07.05.2019 про сплату штрафу за порушення терміну перевезення  була отримана відповідачем 14.05.2019. 
До претензії позивачем було додано документи передбачені в Додатку №1 УМВС, а саме: оригінали накладної та лист повідомлення про прибуття вантажу.
Згідно з §7 статті 46 УМВС залізниця зобов`язана протягом 180-денного строку з дня отримання претензії розглянути її, надати відповідь особі, що заявила претензію, та при повному або частковому її визнанні сплатити такій особі суму, що належить до сплати.
Отже, враховуючи встановлений Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення строк на розгляд претензії (180 днів), а також день отримання відповідачем претензії - 14.05.2019, останній день строку розгляду даної претензії є 10.11.2019. 
Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява була направлена до суду 01.11.2019, отримана судом 05.11.2019, а 06.11.2019 прийнята до розгляду та відкрито провадження у даній справі, про що судом була постановлена відповідна ухвала від 06.11.2019, що свідчить про те, що станом на час подання позову встановлений параграфом 7 ст. 46 УМВС, 180-ти денний строк на розгляд претензії не закінчився.  
Приписами статті 4 ГПК України гарантовано право на звернення до господарського суду. 
Відповідач, подаючи відзив на позовну заяву 22.11.2019 року, тобто, вже через 12 днів  після дати, коли останній повинен був розглянути претензію позивача, також не надав відповіді на претензію, та при цьому будь-яких інших обґрунтувань щодо своїх заперечень стосовно позовної заяви позивача  не надав.
Таким чином, протиправна поведінка відповідача, який порушив умови вимоги чинного законодавства (затримав доставку вантажу та не надав відповідь на претензію позивача), не може звільняти його від відповідальності лише тому, що позовна заява була направлена до суду 01.11.2019 року.
При цьому апеляційним господарським судом враховано, що право пред`явлення претензії та позову до перевізника  належить відправнику та одержувачу, а на перевізника покладено обов`язок  у досить тривалий строк (180 днів) розглянути претензію та дати відповідь на неї, що відповідачем зроблено не було.
Разом з тим залізниця скористалась своїм правом як щодо надання відзиву на позовну заяву, доводам якого судом першої інстанції була надана оцінка, так і правом на подання апеляційної скарги. Доводів щодо відсутності порушень з боку відповідача, а також незгоди останнього як щодо нарахування штрафу, так щодо його розміру, апеляційна скарга не містить. 
Згідно §3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлений якщо перевізник не дав відповідь на претензію в строк, встановлений для розгляду претензії або якщо на протязі строку розгляду претензії перевізник повідомив про відхилення претензії повністю або частково.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання відповідача на порушення його права на розгляд та надання відповіді на претензію внаслідок подання позову до закінчення наданого перевізнику строку на розгляд претензії, за умови встановлення того факту, що на час вирішення даного спору по суті (13.01.2020), такий строк сплив (10.11.2019 - останній день відповіді на претензію), а обов`язок щодо надання якої (відповіді) самим відповідачем не виконано. Доказів щодо сплати ним суми штрафу у розмірі 10160,73 грн. суду не надано.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами  для скасування рішення господарського суду першої інстанції.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду  міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні. 
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13 січня 2020 року - без змін.
2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28.04.2020.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                Г.П. Коробенко