ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2020 р.           Справа№ 925/830/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дикунської С.Я.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Пономаренка  Є.Ю. 

секретар судового засідання        Романова Ю.М.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання
розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів»
на рішення   Господарського суду Черкаської області
від                      02.10.2019 (повний текст складено 04.10.2019)
у справі          № 925/830/19 (суддя Скиба Г.М.)
за позовом    Малого підприємства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ»
до                      Приватного акціонерного товариства «Ватутінський
                    комбінат вогнетривів»
про                    стягнення 3 860 478,70 грн. заборгованості, інфляційних 
                    та річних за виконані підрядні роботи

В С Т А Н О В И В:

Мале підприємство з обмеженою відповідальністю «КВАНТ»  (МПЗОВ «КВАНТ» , позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів» (ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», відповідач)  про стягнення 3 860 478,70 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Контрактом №VIC032а/154/18 від 17.05.2018 щодо повної та своєчасної оплати за виконані роботи з реконструкції існуючої печі в зв`язку із модернізацією та зростом виробничої потужності ВКВ комбінату, відтак просило стягнути з відповідача 3  624  816,00 грн. основного боргу, 173   991,17 грн. інфляційних втрат,  61  671,53 грн. 3% річних.
У наданому суду першої інстанції відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що сума, яку позивач повинен сплатити відповідачу, є більшою за суму, що є предметом даного позову. 
За змістом відповіді на відзив  позивач просив суд не брати до уваги викладених у відзиві доводів щодо необхідності коригування суми грошових коштів, які підлягають до виплати відповідачем позивачу, на штраф та додаткові витрати, зазначені у відзиві, оскільки правомірність таких вимог не підтверджена належними та допустимими доказами.
В наданих суду першої інстанції запереченнях на відповідь на відзив   відповідач зазначив, що вимоги позивача про стягнення з нього заборгованості за Контрактом в повному обсязі з урахуванням часткових оплат та допущених позивачем надзвичайно істотних порушень умов Контракту щодо строків та якості виконання робіт, суперечать встановленим п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, а саме, засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідач вважав позов безпідставним та необґрунтованим, доводи позивача, якими він обґрунтував свої вимоги такими, що спростовуються матеріалами справи, а суму, яку відповідач повинен сплатити на користь позивача, має бути зменшено на: 906   204, 00 грн. -  суму штрафу за прострочення виконання зобов`язань за контрактом; 1  106  020,52 грн. - сума збитків, завданих внаслідок прострочення виконання зобов`язань за Контрактом (в частині, що перевищує вказану суму штрафу);  286  164,00 грн. - вартість робіт, вказану в проекті акту здавання-приймання виконаних робіт, який не було підписано відповідачем в зв`язку з неналежним виконанням і невиконанням позивачем робіт, всього - на 2  298 388,52 грн. При цьому перелік та об`єм виконаних робіт позивачем відповідач визнав. 
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 02.10.2019 у справі №925/830/19 позов Малого підприємства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ» до Приватного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів» про стягнення 3 860 478,70 грн. заборгованості, інфляційних та річних за виконані підрядні роботи задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів» на користь Малого підприємства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ» 3 624 816,00 грн. основного боргу, 173 991,17 грн. інфляційних втрат, 61 671,53 грн. 3% річних з простроченої суми та 57 907,18 грн. судового збору.
Не погоджуючись із згаданим рішенням, ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача 2 298 388,52 грн. та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта,  судом першої інстанції належним чином  не  досліджено  обставин виконання  укладеного між сторонами Контракту, зокрема, щодо  несвоєчасного виконання позивачем  робіт  із суттєвим порушенням умов Контракту, що є  підставою для зменшення вартості робіт на суму штрафу в розмірі 10% від ціни Контракту та відшкодування збитків, завданих відповідачу внаслідок прострочення позивачем виконання своїх зобов`язань за Контрактом. Крім цього, на думку апелянта, місцевий господарський суд  взагалі не застосував положень матеріального права, якими врегульовано питання зарахування взаємних однорідних вимог, на які посилався відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення проти пред`явленого позову, зокрема, приписів ст.  601 ЦК України  та ч. 3 ст. 203 ГК України. Відмова місцевого суду будь-яким чином аналізувати положення Контракту та норми права, на які посилався відповідач, свідчить про упередження ставлення до відповідача, суперечить положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в частині забезпечення права на справедливий суд, а також порушує принцип правової визначеності, на недопустимості порушення якого також неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини. На переконання апелянта, при ухвалені оскаржуваного рішення  місцевим судом допущено порушення низки  інших приписів матеріального права, зокрема: ст. 538, 610, 213 ЦК України. За твердженнями апелянта, позивач надзвичайно істотно порушив умови Контракту щодо строків виконання робіт, адже роботи з модернізації печі було завершено 23.11.2018, тобто їх виконання було прострочено більше ніж на 15 тижнів, відтак у відповідача виникли підстави для зменшення вартості робіт на суму неустойки та відшкодування збитків. З огляду на наведене, відповідач неодноразово звертався до позивача з проханнями та вимогами щодо виконання Контракту у визначені ним строки, а 23.08.2019 направив на адресу позивача претензію, в якій було відображено заяву про зарахування взаємних однорідних вимог, а саме, зарахування в рахунок сум, що підлягають сплаті відповідачем на користь позивача, сум штрафу та збитків, які мають бути сплачені позивачем на користь відповідача. Оскільки позивач виконував свої зобов`язання за Контрактом не лише несвоєчасно, а й з істотними порушеннями вимог щодо якості, відповідач неодноразово залучав своїх працівників до виконання термінових та/або аварійних робіт, які або мали бути виконані позивачем, або не повинні були  ним допущені, в зв`язку з чим відповідачем не підписано проекту акту здавання-приймання виконаних робіт на суму 286 164,00 грн., адже інформація в ньому про виконання позивачем робіт не відповідає дійсності. За таких обставин,  сума, яку апелянт повинен був сплатити на користь позивача, має бути зменшена на: 906   204, 00 грн. -  суму штрафу за прострочення виконання зобов`язань за контрактом; 1  106  020,52 грн. - суму збитків, завданих внаслідок прострочення виконання зобов`язань за Контрактом (в частині, що перевищує вказану суму штрафу);  286  164,00 грн. - вартість робіт, вказану в проекті акту здавання-приймання виконаних робіт, який не було підписано відповідачем у зв`язку з неналежним виконанням і невиконанням позивачем робіт, всього - на 2  298 388,52 грн. Крім цього, на думку апелянта, місцевий суд неправомірно не взяв до уваги доводів відповідача щодо відсутності внесених до Контракту змін в частині строків виконання робіт та щодо суперечності протилежних доводів позивача загальноприйнятим та застосовуваним сторонами способам внесення змін і доповнень до Контракту; а також факту підписання наданого позивачем графіку неуповноваженою особою; неправомірному врахування місцевим судом в якості доказу документу, складеного іноземною мовою, за відсутності його перекладу державною мовою тощо.
Заперечуючи проти  позову,  позивач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що з загальної суми Контракту в розмірі 9 062 040,00 грн, відповідачем сплачено позивачу лише 5 437 224,00грн., тобто не сплаченими залишилися два платежі, які мали бути здійснені в наступному порядку: 30% від вартості Контракту, що становить 2 718 612, 00 грн. після завершення 100% модернізації печі та 10% від вартості Контракту, що становить 906 204, 00 грн., після кінцевого приймання (не більше 2-х тижнів після введення в експлуатацію). Проте відповідач не здійснив повних розрахунків з позивачем, відтак у нього виник борг в загальній сумі 3 624 816,00 грн. Вказані обставини, за твердженнями позивача, не були спростовані відповідачем (апелянтом). При цьому, позивач наголощував, що  сторонами було визнано наявність між ними договірних відносин, виконання  позивачем робіт за Контрактом, завершення модернізації обертової печі №1 та введення її в експлуатацію, а відповідно факт прийняття відповідачем від позивача виконаних ним робіт, що було визнано  представником відповідача під час першого підготовчого засідання у цій справі й підтверджується записом судового засідання. За твердженнями позивача, відповідач жодним чином не спростував позовних вимог, а заявлені ним доводи  (вимоги) можуть бути предметом виключно окремого позову, адже на даний час відсутні визнані обома сторонами і підтверджені належними і допустимими доказами обставини, на які посилається відповідач. На переконання позивача, зміна строків виконання робіт погоджувалася сторонами, ними укладалися нові графіки з новими строками виконання робіт, які було дотримано позивачем; крім цього, позивачем за погодженням з відповідачем виконувалися додаткові роботи, без виконання яких не можливо виконати основні роботи і необхідність виконання яких вплинула на зміну строків, що дозволяється законодавством і не є порушенням договірних умов. Крім цього, позивач не отримував від відповідача документа, в якому було б повідомлення про застосування до позивача штрафу та детальний розрахунок застосованого штрафу. У разі якщо відповідач вважає, що будь-якими діями позивача йому заподіяні збитки, то він має довести як факт понесення таких збитків, так і їх розмір, а також те, що такі збитки настали саме в зв`язку із діями чи бездіяльністю позивача. Оскільки наведене не є предметом спору у даній справі,  відповідач міг захистити свої інтереси шляхом подання  зустрічного позову у справі або шляхом пред`явлення окремого позову,  але він не скористався наданою йому процесуальним законодавством можливістю. Щодо твердження відповідача відносно того, що він здійснив стягнення суми штрафу та збитків за рахунок утримання належних позивачу коштів, не заслуговують на увагу, оскільки  вже після відкриття провадження у даній справі та після проведення першого судового засідання у підготовчому провадженні, яке відбулось 13.08.2019,  відповідач створив новий доказ - претензію  від 23.08.2019, в якій вперше  зазначив про  здійснене ним вирахування  з несплаченої на користь позивача суми нарахованих ним сум штрафу та збитків. Відтак, позивач вважає, що твердження відповідача про правомірність здійсненого ним утримання із суми в розмірі 3 036 690,64грн. штрафу й збитків та обов`язок суду погодитися з цим, не ґрунтується ні на вимогах закону, ні на умовах Контракту тощо.
В наданих суду апеляційної інстанції відповіді на відзив та  запереченнях на цю відповідь сторонами наведено доводи на спростування аргументів один одного, які тісно переплітаються або дублюються з викладеними ними раніше в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу відповідно.
Крім цього, відповідачем подано пояснення  щодо письмової відповіді позивача, а позивачем - письмову відповідь на питання  суду з того приводу, що наявний в матеріалах справи графік робіт не перекладений на українську мову із долученням до неї перекладу текстової частини графіку від 12.09.2018 з англійської на українську мову з нотаріальним посвідченням підпису перекладача, прийняття та врахування цього перекладу представником відповідача заперечувалось.
В судове засідання апеляційної інстанції 26.05.2020, яке відбулось в режимі відеоконференції, в Господарський суд Рівненької області з`явились представники позивача, представник відповідача прибув для розгляду справи в приміщення Північного апеляційного господарського суду.
Представник відповідача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких  підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення  в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача 2 298 388,52 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості підлягає зменшення на суму нарахованого відповідачем штрафу, понесених збитків  та суми акту, який не підписаний відповідачем.
Представники  позивача надали пояснення, в яких заперечили доводи апеляційної скарги, просили не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено матеріалами справи, 17.05.2018 між МПЗТО «КВАНТ» (позивачем, постачальником за договором) та ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» (відповідачем, покупцем за договором) за результатами проведеного тендеру було укладено Контракт №VIС032а/154/18 (далі - Контракт), за умовами якого покупець доручив постачальнику виконання робіт та постачання згідно обсягу робіт та постачання, викладеному в Додатку 1А  до цього Контракту.
Додатком 1А встановлено, що метою замовлення на закупівлю робіт та послуг є реконструкція існуючої печі в зв`язку з модернізацією та зростом виробничої потужності ВКВ комбінату.
Положеннями п. 4 Додатку 1А  сторони погодили обсяг робіт по  Контракту, який містить виконання монтажу обладнання, що надається покупцем (за виключенням рами для головного редуктора), з метою провести реконструкцію існуючої печі №1.
Загальна ціна Контракту включає в себе всі податки, збори, комісії, витрати, податки на прибутки та інші податки. Всі ціни та тарифи є дійсними, постійними, незмінними та не підлягають зростанню в жодній мірі протягом строку дії Контракту. Загальна ціна договору (Контракту) встановлена в розмірі 9   062  040,00 грн. (п. 4 Контракту).
Сторони на підставі п. 5 Контракту погодили  умови здійснення оплати (% від усього Контракту) - частинами, за умови надання постачальником відповідного рахунку:
-  попередня оплата - 10% від вартості Контракту після його підписання;
-   20% від вартості Контракту після доставки всього обладнання та тимчасових споруд на об`єкт покупця та після прибуття персоналу постачальника;
-   20% від вартості Контракту після зведення тимчасових споруд та завершення підготовчих робіт та після зупинки печі;
-    40% від вартості Контракту після завершення модернізації печі;
-    10% від вартості Контракту після кінцевого приймання (не більше 2-х тижнів після введення в експлуатацію). Оплату має бути здійснено банківським переказом протягом п`яти днів з дати отримання рахунку.
Відповідно до п. 6 Контракту  постачальник повинен виконати роботу та здійснити постачання згідно з наступним графіком:
Графік проекту:
-  не пізніше  ніж протягом 10 днів після підписання Контракту: надання попереднього графіку проекту;
-  не пізніше ніж протягом 1 місяця після підписання Контракту: надання детального  та  остаточного графіку проекту.
Виконання роботи:
- виготовлення обладнання металевих та тимчасових спору: 4 календарних тижні  після підписання Контракту  на виконання внутрішніх  підготовчих робіт;
-   підготовча робота та встановлення  тимчасових споруд / монтаж на об`єкті: 5 календарних тижнів  після доставки обладнання, металевих та тимчасових споруд на об`єкт покупця та після прибуття персоналу  постачальника. Після закінчення даного періоду покупець повинен зупинити піч;
-  модернізація печі: 5 календарних тижнів після зупинення печі, демонтажу  футирувальної  цегли та здачі об`єкту в ремонт по акту;
-     сприяння пусконаладці: 2 тижні після «завантаження печі».
В подальшому між сторонами було укладено Додаткову угоду №1, за умовами якої сторони домовились внести до п. 5 Контракту зміни та викласти його в новій редакції:
«Умови здійснення оплати (% від усього контракту) будуть наступними, за умови надання Постачальником відповідного рахунку:
- попередня оплата - 10% від вартості Контракту після його підписання;
- 20% від вартості Контракту після доставки всього обладнання та металу та тимчасових споруд на об`єкт покупця та після прибуття персоналу постачальника;
- 20% від вартості Контракту після зведення тимчасових споруд та завершення підготовчих робіт та після зупинки печі;
-  10% від вартості Контракту після завершення 30% модернізації печі;
-  30% від вартості Контракту після завершення 100% модернізації печі;
-  10% від вартості Контракту після кінцевого приймання (не більше 2-х тижнів після введення в експлуатацію). Оплату має бути здійснено банківським переказом протягом п`ятнадцяти днів з дати рахунку.» 
Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Контракту за результатами виконаних робіт позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату: №670 від 28.05.2018 на суму 906 204,00 грн.; №860 від 08.06.2018 на суму 1  812 408,00 грн.; №936 від 20.06.2018 на суму 1  812  408,00 грн.; №1292 від 20.08.2018 на суму 906 204,00 грн.; №1810 від 14.11.2018 на суму 2 718  612,00 грн.; №1940 від 04.12.2018 на суму 906  204,00 грн., які окрім двох останніх були оплачені відповідачем, що підтверджуються платіжними дорученнями №148 від 07.06.2018 на суму 906  204,00 грн. - 10% вартості модернізації печі; №321 від 13.06.2018 на суму 1  812  408,00 грн. - 20% вартості модернізації печі; №941 від 12.07.2018 на суму 1  812  408,00 грн. - 20% вартості модернізації печі; №1913 від 22.08.2018 на суму 906    204,00 грн.  - оплата за роботи.
Не сплаченими, за твердженнями позивача, залишилися два платежі, які мали бути здійснені в наступному порядку: 30% від вартості Контракту, а саме, 2  718   612,00 грн. після завершення 100% модернізації печі та 10% від вартості Контракту, що становить 906 204,00 грн., після кінцевого приймання (не більше 2-х тижнів після введення в експлуатацію).
Як встановлено матеріалами справи, 16.11.2018 листом вих.№221 позивач письмово повідомив відповідача про те, що 15.11.2018 МПЗОВ «Квант» завершило виконання робіт по модернізації обертової печі №1, а тому на підставі п.1 Додаткової угоди №1 просило здійснити оплату в розмірі 30% від вартості Контракту.
23.11.2018 позивач повторно звернувся до відповідача з письмовою вимогою здійснити оплату 30% від вартості Контракту, а саме, 2  718  612,00 грн.
Листом вих.№240 від 29.11.2018 позивач звернувся до відповідача з черговою вимогою сплатити борг.
На вищезгадані вимоги відповідачем було надано позивачу листа-відповідь вих.№2602 від 18.12.2018, в якому зазначено про відсутність  документу про завершення відповідного етапу, отже відсутність підстав для здійснення оплати. Одночасно відповідач попередив про застосування до позивача штрафу в зв`язку із відсутністю вчасної та мотивованої відповіді щодо результатів розгляду претензії про порушення ним умов Контракту в частині порушення графіків виконання робіт.
Позивач наголошував, що неодноразово надавав відповідачу всі необхідні підтверджуючі факт виконання робіт документи, але відповідач їх ігнорував.
23.11.2018 позивач завершив введення в експлуатацію обертової печі №1 згідно Контракту й 04.12.2018 надав відповідачу остаточний рахунок №1940 від 04.12.2018 на сплату 906 204,00 грн. (10% від вартості Контракту), який за умовами Контракту мав бути оплачений в строк до 19.12.2018.
14.12.2018 листом вих.№196-ВМ позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити остаточний розрахунок та сплатити всю суму заборгованості в розмірі 3  624    816,00 грн.
26.12.2018 листом вих.№256 позивач знову звернувся до відповідача  з вимогою оплатити виконані роботи та повторно до додав рахунок №1810 від 14.11.2018 на 2 718 612,00 грн. та  рахунок №1940 від 04.12.2018.
Вказані рахунки залишилися без оплати, відповідно сума несплаченого боргу за умовами Контракту складає 3   624   816,00 грн. (9 062 040,00 грн. (ціна Контракту) - 5 437 224,00 грн. (сума, що була сплачена). 
З огляду на наведене, судом першої інстанції було встановлено, що борг відповідача перед позивачем виник:
- з 02.12.2018 на суму 2  718  612,00 грн.;
- з 20.12.2018 на суму 906 204,00 грн.
В подальшому відповідач повідомив позивача про те, що начебто не має всієї технічної документації й що це перешкоджає йому в оплаті робіт, виконаних МП ТОВ «Квант», тому позивачем повторно надіслано всі проектні та технічні документи, а також прохання підписати останній акт виконаних робіт, який не був підписаний відповідачем.
25.03.2019 листом вих.№52 позивач звернувся до відповідача з проханням повернути останній підписаний акт виконаних робіт.
Крім цього, 21.01.2019 позивачем також направлено відповідачу претензію-вимогу №19 на суму 4 525 470,00 грн., в якій обґрунтовано           його вимоги до відповідача в частині погашення боргу. Проте відповідачем не було виконано законних вимог позивача, що й стало підставою для звернення позивача до суду для захисту свого порушеного права і примусового стягнення з відповідача боргу, а також нарахованих на нього  інфляційних втрат, 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Отже, укладення  між сторонами Контракту №VIС032а/154/18 від 17.05.2018, який є договором підряду, було спрямоване на отримання результатів, зокрема, виконання робіт і одночасного обов`язку по здійсненню їх оплати.
При цьому, судом враховано, що сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умовах Контракту, який не заперечний сторонами, не визнаний судом недійсним, не розірваний сторонами та є дійсним, що в силу приписів ст. 204 ЦК України свідчить про презумпцію його правомірності.
За договором підряду (ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України) одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. 
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин (ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України) повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. 
Як встановлено матеріалами справи, спірний Контракт передбачає виконання підготовчих робіт, ремонтних та відновлювальних робіт на печі №1 ВКВ, монтажу обладнання, що надається відповідачем (за виключенням рами для головного редуктора), з метою провести реконструкцію існуючої печі №1 на умовах і в терміни, обумовлені цим договором. Порядок розрахунків за роботи передбачено п. 5 Контракту.
За приписами ст. 853 ЦК України  замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Факт виконання позивачем  передбачених Контрактом та обумовлених замовником (відповідачем) робіт підтверджується  наявними в матеріалах справи Актами  виконання підрядник робіт, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, а також щомісячними звітами позивача, дійсність яких відповідач не заперечував. Жодних претензій зі сторони відповідача щодо порядку, якості та строків виконання робіт, заявлених в процесі виконання таких робіт, матеріали справи не містять.
При цьому, не підписання відповідачем кінцевого акту прийняття виконаних робіт не звільняє його від обов`язку провести оплату, адже останній не повернув виконавцю даний акт та не висловив письмово свої претензії, зауваження чи заперечення до об`ємів, якості, переліку, строків виконаних робіт. 
Посилання відповідача (апелянта) на недоліки в роботі позивача, які зводяться до порушення ним графіку виконання робіт, збільшення строків робіт, на відсутність у позивача необхідної кількості робітників чи відповідного обладнання не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не позбавлений права звернутися з самостійним позовом до суду про стягнення санкцій з позивача за порушення строків виконання окремих етапів робіт з капітального ремонту печі №1 ВКВ тощо.  
Відповідно ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
За змістом  ч. 4 ст. 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником виконаних робіт, якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
З аналізу наведених норм слідує, що якщо договором сторони визначили обов`язок поетапної оплати виконаних робіт, то замовник зобов`язаний дотримуватися таких умов та здійснювати оплату відповідно до строків, визначених у договорі.
Положеннями ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Як встановлено матеріалами справи, в Контракті встановлено обов`язок відповідача здійснювати поетапну оплату виконаних позивачем робіт з прив`язкою до настання певних подій.
Так, п. 5 Контракту (в редакції Додаткової угоди №1) встановлені умови здійснення оплати (% від усього контракту) будуть наступними, за умови надання постачальником відповідного рахунку:
- попередня оплата - 10% від вартості Контракту після його підписання;
- 20% від вартості Контракту після доставки всього обладнання та металу та тимчасових споруд на об`єкт покупця та після прибуття персоналу постачальника;
- 20% від вартості Контракту після зведення тимчасових споруд та завершення підготовчих робіт та після зупинки печі;
-  10% від вартості Контракту після завершення 30% модернізації печі;
-  30% від вартості Контракту після завершення 100% модернізації печі;
-  10% від вартості Контракту після кінцевого приймання (не більше 2-х тижнів після введення в експлуатацію). Оплату має бути здійснено банківським переказом протягом п`ятнадцяти днів з дати рахунку.
Таким чином, зважаючи на вищезазначені приписи законодавства та умови укладеного між сторонами Контракту,  на момент звернення  з даним позовом до суду  у відповідача виник обов`язок по сплаті 3  624  816,00 грн.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 3  624  816,00 грн. заборгованості за Контрактом, які позивачем доведено належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано, а тому є такими, що підлягають задоволенню.
Вищезгаданий розмір заборгованості та обов`язок його оплати за умовами Контракту не заперечується відповідачем, проте він вважає заявлену позивачем суму заборгованості  погашеною шляхом зарахування зустрічних вимог, зокрема, на суму 2  298 388,52 грн. (906   204, 00 грн. -  сума штрафу за прострочення позивачем виконання зобов`язань за Контрактом + 1  106  020,52 грн.  - сума збитків, завданих позивачем внаслідок прострочення виконання зобов`язань за Контрактом (в частині, що перевищує вказану суму штрафу) +  286  164,00 грн. - вартість робіт, вказану в проекті акту здавання-приймання виконаних робіт, який не підписано відповідачем у зв`язку з неналежним виконанням і невиконанням позивачем робіт), надаючи на підтвердження такого зарахування претензію від 23.08.2019, згідно якої сума збитків, включаючи суму штрафу в розмірі 10%  від ціни Контракту, складає  3  036  690, 64 грн., які вираховано ним з несплаченої на користь позивача ціни Контракту.
Припинення зобов`язання зарахуванням є однією з підстав припинення зобов`язання. Загальні підстави припинення зобов`язань визначено ст. 598 ЦКУ, згідно якої зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. ст. 202, 203 ГК України зобов`язання припиняється, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
За змістом ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Положеннями ст. 602 ЦК України визначено, що не допускається зарахування зустрічних вимог:
1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю,
2) про стягнення аліментів,
3) щодо довічного утримання (догляду),
4) у разі спливу позовної давності,
      4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом,
5) в інших випадках, встановлених договором або законом.
Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень ст. 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною.
Таким чином зобов`язання може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, встановлених ст. 601 ЦК України та за відсутності обставин, передбачених ст. 602 ЦК України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.
Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку. 
Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.
Зарахування, передбачене ст. 601 ЦК України, здійснюється за наявності наступних умов:
1)  вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов`язань, між двома особами, де кредитор одного зобов`язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником;
2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов`язаннях повинні бути речі одного роду;
3)  необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред`явити до зарахування вимоги за таким зобов`язанням, яке не підлягає виконанню.
Основною умовою для можливості припинення зобов`язання шляхом зустрічного зарахування є дійсність та безспірність вимог, тобто такі вимоги повинні існувати на момент зарахування та між сторонами не має бути спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання та розміру.
Таким чином, важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виклює проведення зарахування у добровільному порядку.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду , зокрема, в постановах від 24.01.2018 у справі №908/3039/16, від 05.04.2018 у справі №910/13205/17, від 25.04.2018 у справі №910/6781/17, від 25.07.2018 у справі № 916/4933/15, від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17 (в даній постанові застосовано термін «прозорість вимог»), від 13.11.2018 у справі №914/163/14, від 02.04.2019 у справі № 918/539/18.
Як встановлено матеріалами справи, на підтвердження погашення заявленої позивачем заборгованості  шляхом зарахування зустрічних вимог  відповідачем надано претензію  від 23.08.2019, в якій ним зазначено про порушення позивачем  строків виконання робіт й нарахуванням в зв`язку з цим штрафу в розмірі 10% від ціни Контракту, а також про обов`язок позивача відшкодувати відповідачу збитки в зв`язку з понесенням ним додаткових витрат, які перевищують суму штрафу та складають 3  036  690, 64 грн. з урахуванням суми штрафу.  Вказану суму відповідач (апелянт) вважає вирахуваною із  несплаченої на користь позивача ціни Контракту.
Проте вказана претензія не містить жодних посилань на норми  чинного законодавства про зарахування зустрічних однорідних вимог, в ії тексті відповідачем не зазначено, яку саме заборгованість (її розмір) він вважає погашеною шляхом зарахування зустрічних вимог, відповідно вважати таку претензію заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, яка як односторонній правочин може бути підставою для  припинення зобов`язань, суд не вправі.
Крім цього, згадана претензія (від 23.08.2019) була сформована та направлена  відповідачем позивачу вже після звернення останнього до суду  з даним позовом та після відкриття провадження у даній справі (12.07.2019), тобто не існувала на момент заявлення позивачем вимог про стягнення заборгованості в розмірі 3  624  816,00 грн. та не могла бути підставою для її зменшення під час розгляду справи.
За матеріалами справи,  одразу після отримання цієї претензії  позивач в наданих місцевому суду запереченнях з приводу клопотання  відповідача про долучення доказів до справи, не визнав цієї претензії вважаючи її  безпідставною та необґрунтованою, що в свою чергу свідчить, що  вимоги відповідача не є безспірними.
Відповідачем також не було  надано суду належних доказів понесених додаткових витрат при проведенні ремонтних робіт печі фахівцями позивача, як і доказів понесених додаткових витрат чи втрат від дій позивача в розумінні приписів ст. 22 ЦК України. Залучення відповідачем власних працівників для робіт у вихідний день на ремонті печі №1 ВКВ не може розцінюватись судом як залучення третіх особі до виконання робіт замість позивача, адже навіть в наказах по підприємству на залучення робітників на виконання ремонтних робіт у вихідний день відповідач вказував на аварію на виробництві.
Таким чином,  направлена  відповідачем позивачу під час розгляду справи судом першої інстанції претензія про  вирахування з невідомої суми заборгованості перед позивачем нарахованої ним суми збитків з урахуванням штрафу не можуть бути підставою припинення його зобов`язань з сплати заявленої позивачем суми заборгованості шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
Натомість відповідача не позбавлено права на звернення до суду із окремим позовом до ТОВ «Квант» про стягнення санкцій за неналежне виконання умов Контракту з обґрунтуванням своїх вимог викладеними в апеляційній скарзі доводами щодо порушення позивачем строків виконання робіт та завдання позивачем збитків.
Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 173   991,17 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2018 по травень 2019 та 61  671,53 грн. 3% річних за період прострочення з 04.12.2018 по 20.12.2018.
Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Боржник  вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування,  не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність висновків місцевого суду про те, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 173   991,17 грн. інфляційних втрат та 61  671,53 грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.
Доводи апелянта  з приводу неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Враховуючи положення ч.  1  ст.  9 Конституції України    та беручи до уваги ратифікацію      Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР      Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     1950 року і Першого протоколу та протоколів N  2,4,7,11 до Конвенції та прийняття     Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи  апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 02.10.2019 у справі  № 925/830/19 - без змін.
Матеріали справи № 925/830/19 повернути до Господарського суду Черкаської області. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.  288-289  ГПК України.

                                                  Повний текст постанови складено 01.06.2020 

Головуючий суддя                                                            С.Я. Дикунська 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                Є.Ю. Пономаренко