Єдиний унікальний номер 233/2742/19 
Номер провадження 22-ц/804/688/20        

Єдиний унікальний номер 233/2742/19                                   Головуючий у 1 інстанції Мартиненко В.С.
Номер провадження 22-ц/804/688/20                                                                Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року                                                                                                         м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді                      Агєєва О.В.
суддів:                             Космачевської Т.В., Мірути О.А.,

за участі секретаря судового засідання       Цимбала Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду м. Бахмут цивільну справу № 233/2742/19 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року, ухваленого в м. Костянтинівка у складі судді Мартиненко В.С., -
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось з вказаним позовом до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 2203/103-316/04 від 14.02.2012 року в загальному розмірі 163070,41 грн. та судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в розмірі 2446,06 грн.
В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 14.02.2012 року було укладеного кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 200 000,00 грн. на строк до 13 лютого 2019 р. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,6 % річних та за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміні, передбачені договором (прострочена заборгованість) в розмірі 22,6 % річних. Відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк, у зв`язку з чим станом на 04.04.2019 року має заборгованість в розмірі 163070,41 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 142198,75 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01.07.2014 р. по 30.04.2015 р. у розмірі 20871,66 грн. В забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 14 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 2203/14-01, відповідно до умов якого остання зобов`язалась в повному обсязі нести солідарну відповідальність за виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.  Враховуючи наведене позивач просив стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 2203/103-316/04 від 14 лютого 2012 року, що включає заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 30307 гривень 18 копійок, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 17871 гривень 66 копійок, а всього в розмірі 48178 (сорока восьми тисяч ста сімдесяти восьми) гривень 84 копійок. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором  № 2203/103-316/04 від 14 лютого 2012 року, що включає прострочену заборгованість за тілом кредиту в розмірі 111891 (ста одинадцяти тисяч восьмисот дев`яноста однієї) гривні 57 копійок.
В задоволені позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості за процентами за кредитним договором  № 2203/103-316/04 від 14 лютого 2012 року в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень 00 копійок відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1561 (однієї тисячі п`ятисот шістдесяти однієї) гривні 87 копійок. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі  839 (восьмисот тридцяти дев`яти) гривень 19 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року в частині відмови позивачу в задоволенні вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 48178,84 грн. та в частині відмови в солідарному стягненні з відповідачів суми 3000,00 грн. скасувати, ухвалити нове яким вказані вимоги задовольнити в повному обсязі.
В мотивування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні вказаного рішення зроблено висновок про відсутність законних підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів суми заборгованості в розмірі 3000,00 грн., оскільки отримання даної комісії Банком, яка передбачена п.1.6. кредитного договору, на думку суду є неправомірною. При цьому судом з грубим порушенням вимог принципу диспозитивної цивільного судочинства, без будь-яких заяв або заперечень з боку відповідачів та навіть їх присутності, з власної ініціативи вирішує питання нікчемності пункту 1.6 кредитного договору при відсутності спору сторін про його дійсність. Розглядаючи питання про начебто нікчемність вказаного пункту, судом фактично обмежено позивача у процесуальних правах, оскільки останній був позбавлений можливості надати власні пояснення та докази на спростування таких безпідставних тверджень або подати заяву про застосування строку позовної давності до таких вимог/тверджень. 
Звертає увагу на такий висновок суду: «Оскільки судом встановлено неправомірність зарахування платежу відповідача в сумі 3000,00 грн. на сплату комісійної винагороди за надання кредиту, суд дійшов висновку про те, що вказана сума грошових коштів має бути віднесена на погашення простроченої заборгованості за процентами в зазначеному розмірі, що відповідає пункту 3.8. кредитного договору щодо черговості погашення заборгованості.», даний висновок не ґрунтується на жодній правовій нормі, є безпідставним, таким що суперечить принципам цивільного процесуального судочинства, зокрема принципу верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності та пропорційності.
Також, на думку позивача, вказане рішення в частині відмови суду в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 є необґрунтованим, таким що ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права і також підлягає скасуванню. Зазначає, що відповідно до положень договору поруки договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання Позичальника за Договором. Оскільки зобов`язання Позичальника за Кредитним договором не виконано, то станом на момент звернення до суду із позовом, зобов`язання поручителя за договором поруки з урахуванням умов пунктів 5.1. та 5.2. Договору поруки, продовжують існувати. 
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень кредитного договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з буд-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору не тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишилися невиконаними на момент закінчення строку дії договору.
Зазначає, що в іншій частині рішення суду від 20 листопада 2019р. не оскаржується.

Від відповідача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 письмові відзиви на апеляційну скаргу позивача не надійшли. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
В апеляційній скарзі позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» оскаржує заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 48178,84 грн. та в частині відмови в солідарному стягненні з відповідачів суми 3000,00 грн..
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором  № 2203/103-316/04 від 14 лютого 2012 року, що включає прострочену заборгованість за тілом кредиту в розмірі 111891 гривні 57 копійок ні позивачем, ні відповідачами не оскаржується, а тому апеляційний суд не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення від 20 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 48178,84 грн. та в частині відмови в солідарному стягненні з відповідачів суми 3000,00 грн., апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладення договору) п. 1.6. кредитного договору, яким передбачено плату за обслуговування кредиту, є нікчемним з моменту укладення кредитного договору. 
Оскільки судом встановлено неправомірне зарахування платежу відповідача в сумі 3000,00 грн. на сплату комісійної винагороди за надання кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказана сума грошових коштів має бути віднесена на погашення простроченої заборгованості за процентами в зазначеному розмірі, що відповідає п. 3.8 кредитного договору щодо черговості погашення заборгованості, а тому заборгованість за процентами за період 01.07.2014 року по 30.04.2015 року, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 складає 17871,66 грн. (20871,66 грн. - 3000,00 грн.).
Також судом встановлено, що позивач звернувся до суду 24 квітня 2019 року, суд дійшов висновку про те, що порука за договором № 2203/14-01 від 14.02.2012 року була припинена щодо чергових прострочених платежів за період з 10 березня 2012 року по 10 квітня 2016 року та процентів, нарахованих в цей період, що відповідає п. 5.2. договору поруки, згідно з яким порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.
Відповідно до графіку погашення заборгованості позичальник станом на 10.09.2015 року мав повернути 88108,43 грн. (200000,00 - 111891,57 (розмір строкової заборгованості станом на 10.04.2016 року)), проте повернув лише 57801,25 грн., а отже розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 10 березня 2012 року по 10 квітня 2016 року дорівнює 30307,18 грн. Вказаний розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту за період  з 10 березня 2012 року по 10 квітня 2016 року підлягає стягненню лише з боржника ОСОБА_1 . Крім того, лише з позичальника ОСОБА_1 підлягають стягненню проценти, нараховані за період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року, в розмірі 17871 грн. 66 коп. А отже, в позовних вимогах щодо солідарного стягнення вказаної заборгованості з поручителя ОСОБА_2 слід відмовити.
Судом встановлено, що розмір простроченої заборгованості за період з 11.04.2016 року по 04.04.2019 року становить 111891,57 грн. (142198,75 (загальний розмір простроченої заборгованості за кредитним договором) - 30307, 18 (заборгованість за тілом кредиту, що виникла з 10 березня 2012 року по 10 квітня 2016 року).
Суд дійшов висновку про те, що солідарному стягненню з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає стягненню прострочена заборгованість в розмірі 111891,57 грн. за період з 11.04.2016 року по 04.04.2019 року. Прострочена заборгованість за період, що виникла по 10.04.2016 року включно в сумі 30307,18 грн., та заборгованість за процентами, нарахованими за користування кредитом за період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року в розмірі 17871,66 грн., а всього в розмірі 48178,84 підлягає стягненню лише з відповідача ОСОБА_1 .

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не може повністю погодитись з даними  висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2012 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2203/103-316/04, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 200 000,00 грн. із встановленням терміну користування кредитом з 14 лютого 2012 року до 13 лютого 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 17,6 % річних; за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється в розмірі 22,6 % річних. Кредит було надано для придбання автомобіля марки Ford, модель Kuga TREND, 2011 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях.
Згідно з п.3.1. договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у додатку 2 до вказаного договору та сплату процентів за користування кредитними коштами, шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 4182,00 грн. (крім першого та останнього платежів), щомісячно з 01 по 10 число кожного місяця, шляхом внесення коштів на рахунок відкритий у АБ «Укргазбанк» через касу банку або шляхом безготівкового перерахування.
Відповідно до п.3.10 кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами нараховуються на суму строкової та простроченої заборгованості за кредитом з дотриманням умов п.3.11 договору.
Згідно з п.3.10.2. кредитного договору проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором нараховуються на залишок простроченої заборгованості за кредитом, починаючи з дня перенесення кредиту (його частини) на рахунки простроченої заборгованості до дня повного погашення простроченої заборгованості за кредитом.
Відповідно до п.4.2.3. кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісій та штрафних санкцій, зокрема у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше ніж на один банківський день), що випливають з цього договору.
Відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов`язань щодо поетапного повернення кредитних коштів та процентів за користування ними за кредитним договором № 2203/103-316/04 від 14 лютого 2012 року.
Так, відповідно до банківської виписки по особовому рахунку позичальника ОСОБА_1 08.07.2014 року здійснив останні платежі на погашення суми основного боргу в розмірі 2074 грн. 97 коп. та на погашення процентів за користування кредитом в розмірі 2125 грн. 03 коп., в зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за основним боргом в розмірі 142 198 грн. 75 коп. 
За період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року позивач нараховував проценти за ставкою 17,6 % на суму поточної заборгованості в розмірі 20832 грн. 10 коп., та з 11.03.2014 року по 30.04.2015 року за ставкою 22,6 % на суму простроченої заборгованості в розмірі 39 грн. 56 коп., а всього в сумі 20 871 грн. 66 коп.
Пунктом 1.6 кредитного договору № 2203/103-316/04 від 14 лютого 2012 року передбачена комісія за надання кредиту в розмірі 1,5 % від суми кредиту, зазначеної у п.1.1, яка дорівнює 3000,00 грн., що згідно з банківською випискою по особовому рахунку позичальника була сплачена відповідачем ОСОБА_1 під час укладання цього договору 14.02.2012 р.
14 лютого 2012 року в якості забезпечення виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 2203/14-01, відповідно до умов якого остання зобов`язалась в повному обсязі нести солідарну відповідальність за виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.  

Статтею 554 ЦК України передбачено що, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Пунктами 1.1 та 1.2 Договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. 
За змістом пунктів 5.1 та 5.2 Договору поруки договір набуває юридичної сили з моменту підписання і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором.
Також договором передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. 
Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або визначений моментом вимог то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладання цього договору. (а.с. 22, 22 зв.)
За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Таким чином, умови договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя.
У частині четвертій статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).
Аналізуючи положення частини 4 статті 559 ЦК України апеляційний суд приходить до висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, якщо кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Як зазначено вище, пунктами 5.1, 5.2 договору поруки, визначено, що порука діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього договору.
Таким чином, суд обґрунтовано виходив з того, що оскільки позивач звернувся до суду 24 квітня 2019 року, то порука за договором поруки № 2203/14-01 від 14.02.2012 року була припинена щодо чергових прострочених платежів за період з 10 березня 2012 року по 10 квітня 2016 року та процентів, нарахованих в цей період, що відповідає п. 5.2. договору поруки, згідно з яким порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.
Висновок суду першої інстанції, про те, що оскільки за умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу частинами (щомісячними платежами) та встановлено самостійну відповідальність останнього за невиконання цього обов`язку, то порука ОСОБА_2 припиняється щодо заборгованості по кожному черговому платежу, який виник більше як за три роки до звернення кредитора із даним позовом - є вірним.
Даний висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції висловленої Верховним Судом України 29.06.2016 року за результатами розгляду справи №6-272цс16. Так Верховний Суд прийшов до висновку: якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо стягнення всієї суми заборгованості в солідарному порядку з обох відповідачів (боржника та поручителя) є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Між тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині помилковості визнання нікчемним пункту 1.6 кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , та зарахування судом сплаченої останнім згідно даного пункту договору суми комісії за надання кредиту в розмірі 3000 грн. у рахунок погашення заборгованості за відсотками з наступних підстав.

Згідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексам випадках.
Суд першої інстанції не врахував даних вимог закону і заявлених позивачем позовних вимог, в яких відсутні вимоги щодо даного, передбаченого кредитним договором, виду платежу та ухвалюючи рішення, в порушення ч.2 ст.264 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі по справі в судовому засіданні присутні не були, із зустрічним позовом до Банку не звертались і заперечень по суті спору, в тому числі щодо сплати комісії при укладенні кредитного договору, не висловлювали.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання нікчемним п.1.6 кредитного договору та зарахування, сплаченої відповідачем ОСОБА_1 , згідно даного пункту, суми комісії за надання кредиту в розмірі 3000 грн. в рахунок погашення заборгованості за відсотками і рішення в цій частині підлягає скасуванню як ухвалене з порушенням норм процесуального права. Стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає вся сума заборгованості за відсотками - 20871,66 грн., а не 17871,66  грн. як зазначив суд в своєму рішенні.
Враховуючи наведе, апеляційний суд приходить до висновку про скасування судового рішення в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за процентами за кредитним договором суми 3000,00 грн., та ухвалення нового рішення у цій частині, яким стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 20871 грн. 66 коп.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, а рішення суду в оскаржуваній частині підлягає зміні, є підстави і для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.
Пропорційно розміру задоволених позовних вимог з урахуванням наведених змін (в частині віднесення суми 3000 грн. на заборгованість за відсотками що підлягає стягненню) з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 1606,87 грн..
За подання апеляційної скарги, оспорюючи заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 51178 грн. 84 коп. (в частині відмови позивачу в задоволенні вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 48178,84 грн. та в частині відмови в солідарному стягненню з відповідачів суми 3000 грн.), позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2881,50 грн. (а.с. 113, 115).
Пропорційно задоволеним апеляційним вимогам, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 168 грн. 86 коп.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, оскільки ціна позову складає 163 070,41 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року, в якому позивачем була подана позовна заява. Відповідно до статті 7 Закону України від 12 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року встановлено у розмірі 1921 гривня.
Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України постанова апеляційного суду у цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -    

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року задовольнити частково.
Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості процентами за кредитним договором № 2203/103-316/04 від 14 лютого 2012 року в розмірі 3000 грн. - скасувати.
В частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 17871 грн. 66 коп. та суми судових витрат - змінити.
Викласти абзай другий рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, ЄДРПОУ 23697280, ЄДРПОУ 23697280) заборгованість за  кредитним договором № 2203/103-316/04 від 14 лютого 2012 року, що включає заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 30307 грн. 18 коп., за відсотками за користування кредитом в розмірі 20871 грн. 66 коп., а всього 51178 (п`ятдесят одна тисяча сто сімдесят вісім) 84 коп.»
Викласти абзац п`ятий рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі  1775,73 (одна тисяча сімсот сімдесят п`ять) грн. 86 коп.»

В іншій частині рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 березня 2020 року.

Судді: