ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/8561/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:                      
          головуючого - судді  Парінова А.Б., 
          суддів:                      Єгорової Н.М.,
                                          Ключковича В.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 15 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича в якому просили суд:
зобов`язати відповідача внести зміни та доповнення до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" (далі - Банк) за рахунок Фонду, шляхом внесення відомостей щодо рахунків:
- № НОМЕР_1 , що належать ОСОБА_1 , із зазначенням суми 100590,15 грн.;
- № НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_2 , із зазначенням суми 20147,54 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 15 січня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав  апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачі не є вкладниками проблемного банку, оскільки відповідно до приписів чинного законодавства вкладом є кошти залучені саме банком, у той час як кошти позивачів були залучені фінансовою компанією як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця.
Разом з цим, відповідач акцентує увагу апеляційного суду, що укладені Договори позики між позивачами та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" є двосторонніми, без участі Банку як повіреного, а відтак, такі кошти не є вкладами, а тому гарантії Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на позивачів не поширюються.
За наведених обставин, відповідач стверджує, що судом першої інстанції була недостатньо досліджена правова природа Договорів, а також їх суб`єктний склад.
Крім того, апелянт також вказує про те, що Банком було порушено обмеження, встановлені Постановою № 917 зі змінами внесеними постановою № 295, а тому укладення Договору відступлення прав вимоги здійснено з порушенням вимог чинного законодавства та відповідно є нікчемним у відповідності до положень п.п.7-9 ч. 3 ст. 38 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
З огляду на те, що саме на підставі вказаних договорів ТОВ "Інвестиційно - розрахунковий центр" ініціювало повернення коштів, у тому числі і позивачам, апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції є передчасними та такими, що не відповідають обставинам справи.
Крім того, відповідач звертає увагу суду, що перевірка правочинів з метою виявлення серед них нікчемних є діяльністю Уповноваженої особи у межах повноважень та у спосіб визначених нормами чинного законодавства.
За наведених обставин, апелянт вважає, що внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильного дослідження доказів та застосування норм матеріального права, судом першої інстанції було прийнято незаконне та необґрунтоване рішення.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 15 січня 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду даної справи.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
13 серпня 2015 року між Банком і ОСОБА_1 укладено договір № 980-067-000000082 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)", згідно з яким позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей.
13 серпня 2015 року між Банком і ОСОБА_2 укладено договір №980-067-000000084 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)", згідно з яким позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_2 в гривні для зберігання грошей.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи договору №980-067-000235726 від 10.05.2016 "Суперкапітал" (Новий) (з виплатою процентів щомісячно), укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ "ІРЦ", сторони узгодили, що позивач передає у власність ТОВ "ІРЦ" кошти в сумі 100000 грн., а ТОВ "ІРЦ" зобов`язується повернути кошти позивачу і виплатити проценти в порядку та на умовах, встановлених цим договором, перерахувавши вказані кошти на рахунок позивача у Банку № НОМЕР_1 .
Відповідно до договору №980-067-000187512 від 09.02.2016 "Суперкапітал" (Новий) (з виплатою процентів щомісячно), укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ "ІРЦ", позивач передає у власність ТОВ "ІРЦ" кошти в сумі 20000 грн., а ТОВ "ІРЦ" зобов`язується повернути кошти позивачу і виплатити проценти в порядку та на умовах, встановлених цим договором, перерахувавши вказані кошти на рахунок позивача у Банку № НОМЕР_2 .
19 травня 2016 року на рахунки позивачів зараховано кошти від ТОВ "ІРЦ", а саме:
- у сумі 100000 грн. з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором  № 980-067-000235726 від 10.05.2016 року" та в сумі 590,15 грн. з призначенням платежу "Оплата процентів по договору № 980-067-000235726 від 10.05.2016 року" на рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 ;
- у сумі 20000 грн. з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором №980-067-000187512 від 09.02.2016 року" та в сумі 147,54 грн. з призначенням платежу "Оплата процентів по договору №980-067-000187512 від 09.02.2016 року" на рахунок № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 .
Дані операції підтверджуються копіями виписок по особовим рахункам позивачів та копіями довідок Банку про стан рахунків позивачів № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 , які надані листом Уповноваженої особи від 29.03.2018 №29.03.18/01-БТ/вих.
23 травня 2016 на підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 №4/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних", а також рішення виконавчої дирекції Фонду від 23.05.2016 №812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" було запроваджено тимчасову адміністрацію Банку. 
13 липня 2016 року на підставі рішення Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський"  та рішення виконавчої дирекції Фонду від 12.07.2016 №1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" розпочато процедуру ліквідації Банку.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.06.2018 №1758 продовжено строк ліквідації Банку на два роки з 13.07.2018 до 12.07.2020 включно. 
На час розгляду справи Уповноваженою особою є ОСОБА_3 згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17.09.2019 №2356.
Комісією по перевірці правочинів (у т.ч. договорів) на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними (далі - Комісія), в ході перевірки виявлено, що Банком 19.05.2016 виконано платіжні документи ТОВ "ІРЦ" з перерахування коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі 1298015973,74 грн., при цьому фінансових можливостей товариства, зокрема, залишку коштів, було недостатньо для проведення вищенаведених правочинів. Комісією встановлено, що за ознаками нікчемності та обставин, наведених у додатку до акту, зазначені правочини (транзакції) підпадають під критерії, передбачені п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (акт від 01.06.2016 №2).
Згідно з копією додатку 1 до акта №2 в ході перевірки встановлено, що між ТОВ "ІРЦ" і Банком укладено Договір доручення №1 від 11.11.2014, згідно з умовами якого Банк, в якості Повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (Клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь ТОВ "ІРЦ", як Довірителя, на умовах строковості та платності. Відповідно до предмету Договору доручення Банк мав право укладати договори, що передбачають отримання/залучення ТОВ "ІРЦ" грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою передбаченою відповідним додатком до даного договору.
Згідно з витягами з додатку 2 до акта №2 від 10.10.2018 Комісії позивачів включено до Переліку фізичних осіб, на рахунки яких 19.05.2016 здійснені перерахування коштів з поточного рахунку № НОМЕР_3 ТОВ "ІРЦ" у сумі 100590,15 грн. і 20147,54 грн., відповідно.
У березні 2018 року представник позивачів звернувся до Уповноваженої особи з адвокатським запитом щодо включення інформації про позивачів до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.
Листом від 29.03.2018 №29.03.18/01-БТ/вих представника позивачів було повідомлено про нікчемність операцій (транзакцій) із зарахування коштів на банківські рахунки позивача від ТОВ "ІРЦ" відповідно до ст. 215 ЦК України, п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Позивачі не погодившись з бездіяльністю уповноваженої особи Фонду щодо не включення їх до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду звернулись до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що операції по перерахунку коштів є правомірними та відповідали діючому законодавству України, натомість відповідачем не доведено наявності правових підстав щодо не включення позивачів до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому така бездіяльність Уповноваженої особи суперечить приписам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та є протиправною. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивачів є зобов`язання відповідача подати до Фонду додаткову інформацію про рахунки позивачів, за яким вони мають право на отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду у сумах 100590,15 грн. і 20147,54 грн., відповідно.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі по тексту - Закон № 4452-VI).
Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 2 Закону №4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Відповідно до ч.1 статті 3 Закону України № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. 
Частина 1 статті 26 Закону № 4452-VI визначає, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Вкладником в розумінні п.4 ч.1 статті 2 Закону № 4452-VI - є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
При цьому, судова колегія зауважує, що статус вкладника банку, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого, в тому числі і на умовах договору банківського рахунка. Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено належність позивачів до вкладників ПАТ "Банк Михайлівський". 
Положеннями ч.1-3 статті 27 Закону № 4452-VI передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Частина 6 статті 27 Закону № 4452-VI визначає, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.
Аналогічні правові норми визначені також розділом ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14 (далі по тексту - Положення № 14).
Крім того, у пункті 6 розділу ІІІ Положення визначено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.
Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.
При цьому, колегія суддів зауважує, що передбачені Законом гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку у розумінні статті 2 Закону.
Як було встановлено судом, позивачів не включено до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, у зв`язку з нікчемністю, на думку відповідача, переказу коштів (транзакції), здійсненого ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на поточні рахунки позивачів на підставі пунктів 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, переведені кошти були прийняті банком, що також підтверджено виписками по особовим рахункам позивачів, що знаходяться в матеріалах справи, вказані дії вчинялися платником ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" з виконання договорів, які на той момент діяли та не були розірвані у судовому порядку з підстав їх неналежного виконання стороною. Вказані обставини апелянтом не заперечувались і не спростовані.
Відповідно до п.4 ч.2 статті 37 Закону №4452-VI, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Згідно ч.2 статті 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Частиною 3 статті 38 Закону № 4452-VI визначено перелік обставин за якими правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема: 
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України, 
9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Таким чином, перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється відносно правочинів (у тому числі договорів) укладених саме з банком, як стороною відповідного правочину.
Посилання відповідача на те, що операції на банківських рахунках позивачів, які мали місце 19 травня 2016 року, мають ознаки нікчемності, судом оцінюється критично з огляду на помилкове ототожнення Уповноваженою особою понять банківської операції (трансакції) та правочину.
Трансакція - інформація в електронній формі про окрему операцію із застосуванням платіжної картки, яка сформована за результатами її виконання, що визначено постановою Правління Національного банку України № 620 від 10 грудня 2004 року. Натомість поняття правочину в визначено ст. 202 ЦК України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Тобто, оцінка банківських операцій, що здійснені на виконання правочину не може впливати на права та обов`язки його сторін.
Відповідно до статті 1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.
У свою чергу, судом встановлено, що ПАТ "Банк Михайлівський" при проведенні розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено, а отже операції по перерахунку коштів здійснені правомірно, з дотриманням діючого законодавства України.
В той же час, матеріалами справи, зокрема, виписками по особовим рахунках позивачів, за період з 19.05.2016 по 23.05.2016 підтверджується, та відповідно не заперечується і самим відповідачем, що на банківських рахунках позивачів, що були відкриті в ПАТ "Банк Михайлівський", перебувають грошові кошти, які надійшли від ТОВ "Інвестиційно - розрахунковий центр".  
Колегія суддів зазначає, що Закон не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме, що вкладом повинні бути кошти, внесені безпосередньо вкладником чи для вкладника. Ключовим є сам факт знаходження на рахунку вкладника грошових коштів.
Отже, з наведеного слідує, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 26 Закону вказані кошти є вкладом та власністю позивачів.
Також, суттєвим для вирішення справи є те, що перерахування коштів з рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на поточний рахунок позивача здійснено 19 травня 2016 року, тобто до прийняття рішення Національним банком України від 23.05.2016 №14/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних".
Отже, у разі наявності підстав для включення даних про рахунок вкладника, який раніше не включений до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом, уповноважена особа має подати до Фонду додаткову інформацію про рахунок цього вкладника.
Крім того, колегія судів звертає увагу, що з метою захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банку, в тому числі і клієнтів ПАТ "Банк Михайлівський", та унеможливлення мультиплікації таких схем у майбутньому Верховною Радою України 15 листопада 2016 року прийняті зміни до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Положення п. 15 Прикінцевих Положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг", вступили в силу 19 унеможливлення 2016 року, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.
Згідно абз. 2 п. 15 Перехідних положень Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв`язку з їх прирівнянням до вкладників.
Зі змісту додатку 1 до акту № 2 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів), на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними від 01 червня 2016 року вбачається, що 11 листопада 2014 року між ТОВ "ІРЦ" та ПАТ "Банк Михайлівський" було укладено Договір доручення № 1 (далі - Договір доручення), згідно з умовами якого Банк, в якості Повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (далі - Клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь Товариства, як Довірителя, на умовах строковості та платності.
У відповідності до предмету Договору доручення Банк мав укладати договори, що передбачають отримання/залучення Товариством грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою, передбаченою відповідним додатком до даного Договору доручення.
На виконання вищезазначеного Договору доручення Банком від імені Товариства укладались з фізичними особами (Клієнтами) договори позики за встановленою формою, та залучались кошти на рахунок Товариства (далі - Договір позики).
Викладеним, на переконання судової колегії, спростовується посилання апелянта на те, у межах спірних правовідносин ПАТ "Банк Михайлівський" не виступав повіреним.
Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачі є особами, які набули право на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому позивачі протиправно не були включені до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів, оскільки в матеріалах справи у наявності належні та допустимі докази щодо підтвердження надходження коштів на рахунки позивачів в установі банку.
З огляду на встановлені у ході апеляційного розгляду даної справи обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Натомість, наведені апелянтом аргументи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315-316, 321-322, 329, 331 КАС України суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича - залишити без задоволення.
Рішення на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 15 січня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                                      А.Б. Парінов

Судді                                                                                          Н.М. Єгорова

                                                                                                    В.Ю. Ключкович