Дата документу 23.06.2020 Справа № 335/13015/19

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 335/13015/19	Головуючий у 1-й інстанції Гашук К.В.	
Пр. № 22-ц/807/1627/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги  ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-7), в якому посилався на те, що донька весь час проживала із позивачем та перебувала на його утриманні, мати дитини є працездатною та здоровою особою, у зв`язку з чим може надати матеріальну допомогу на утримання доньки, але не бажає цього робити, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 58853,11 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 24.03.2016 року по 21.05.2019 року у розмірі 58853,11 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 30.12.2000 року між сторонами по справі було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАГС виконкому Дніпропетровської ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 760. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. 02.09.2004 року шлюб між сторонами було розірвано, після чого донька залишилася проживати разом із матір`ю ОСОБА_2 , спілкування позивача із донькою було припинено.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 10.07.2012 року позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і з цього часу донька стала проживати з батьком.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.03.2016 року і до повноліття дитини.
Про існування вказаного рішення відповідачці було відомо, оскільки саме за її заявою розмір аліментів було зменшено судом з ј частини на 1/6 частину, але жодного разу відповідач аліменти не сплачувала та є злісним неплатником аліментів.
На виконанні в Дніпровському ВДВС м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебував виконавчий лист № 335/3425/16-ц, виданий 21.07.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.03.2016 року і до повноліття дитини, але 19.09.2019 року вказаний виконавчий документ був повернутий позивачу у зв`язку з повноліттям дитини та відсутністю майна боржника.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , на утримання якої мала бути здійснена сплата аліментів, виповнилося 18 років, але весь цей час її мати - відповідач у справі життям доньки взагалі не цікавилась, вела аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями, неодноразово була притягнута до кримінальної відповідальності. Добровільно відповідач ніколи не сплачувала аліменти та не бажає виконувати рішення суду взагалі.
Загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів складає 58853,11 грн. і оскільки розмір пені не може перевищувати 100% заборгованості по аліментам, розмір пені за прострочення сплати аліментів також дорівнює 58853,11 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Гашук К.В. (а.с. 23).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 28) відкрито спрощене позовне провадження у цій справі з викликом учасників справи.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2020 року (а.с. 39-41) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 58853,11 грн.
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у сумі 768,40 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 43-46) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по аліментам у розмірі 58853,11 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по аліментам у розмірі 58853,11 грн., судові витрати по справі покласти на відповідача.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 51).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою ОСОБА_1 відкрито 23 квітня 2020 року (а.с. 58).
Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 63).
Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Учасниками цієї справи відводів суддям апеляційного суду у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено, що заявою відповідача ОСОБА_2 вищезазначене заочне рішення, у тому числі в частині задоволення позовних вимог позивача, судом першої інстанції не переглядалось, в апеляційному порядку не оскаржувалось. 
Відповідач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні його позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по аліментам у розмірі 58853,11 грн.
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по аліментам у розмірі 58853,11 грн.
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості по аліментам у розмірі 58853,11 грн., керувався ст. ст. 11-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України та виходив із такого.
Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (копія а.с. 12).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 10.07.2012 року (а.с.15-17) відповідача по справі ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передано малолітню дитину батькові - ОСОБА_1 .
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2016 року (а.с.18-19) стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.03.2016 року і до повноліття дитини.
Рішення суду про стягнення аліментів перебувало на виконанні у Дніпровському ВДВС м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Постановою державного виконавця від 19.09.2019 року (а.с.21), виконавчий лист №335/3425/16-ц, виданий 21.07.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.03.2016 року і до повноліття дитини, повернуто позивачу у зв`язку з набуттям дитиною повноліття та відсутністю майна у боржника.
Відповідач рішення суду не виконувала, аліменти не сплачувала.
У відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення.
Згідно довідки Дніпровського ВДВС м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 58853,11 грн. (а.с.20).
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину.
У відповідності до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення самої заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки, суд першої інстанції виходив із такого.
Згідно зі ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Як передбачено ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Відповідно до п. 9, 10 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.
Враховуючи те, що між сторонами спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів відсутній, а також те, що всі питання щодо сплати аліментів за судовим рішенням, яке набрало законної сили, вирішуються державним виконавцем при його виконанні, виходячи з вимог діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, оскільки таке стягнення фактично призведе до подвійного стягнення однієї і тієї ж суми.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в його позові, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Проте, не може стягуватись за рішенням суду у цій справі безспірна заборгованість відповідача перед позивачем на утримання неповнолітньої дитини, нарахована державним виконавцем у сумі 58853,11 грн. (а.с.20) в порядку примусового виконання вищезазначеного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2016 року, яке набрало законної сили (а.с.18-19).
Оскільки, для стягнення цієї заборгованості з відповідача для позивача передбачений законом інший порядок - в порядку примусового виконання вищезазначеного рішення суду державним виконавцем чи у добровільному порядку боржником ОСОБА_2 
ОСОБА_2 , як стягувач, за виконавчим листом № 335/3425/16-ц, виданим 21.07.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя (а.с.21), який йому було повернуто державним виконавцем постановою від 19.09.2019 року лише з підстав «відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними» (а.с.21), не позбавлений права у подальшому повторно звертатись до виконавчої служби із вищезазначеним виконавчим листом для примусового виконання вищезазначеного рішення суду та у тому числі щодо стягнення заборгованості у сумі 58853,11 грн., у тому числі у строк до 19.09.2022 року, про що прямо роз`яснено останньому державним виконавцем в постанові від 19.09.2019 року (а.с. 21).
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Доказами, передбаченими ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції від 18.02.2020 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 є: скарга до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 22.10.2019 року (копія а.с.47) із доказами направлення та лист з Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 08.11.2019 року за вих. № Б-2275-02 (копія а.с. 48).
Однак, при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи останні не впливають на правильність вирішення цієї справи судом.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, або ж його зміни.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2020 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 23.06.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.