ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 661/245/17                                                    Головуючий в 1 інстанції Ведяшкіна Ю.В.
Номер провадження 22-ц/819/407/20                                       Доповідач Орловська Н.В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

24 березня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого                                                          Орловської Н.В.,
суддів:                                                                     Майданіка В.В.,
Семиженка Г.В.,
секретар                                                Литвиненко В.О.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

                                В С Т А Н О В И В :

       30 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування 5264,75 грн та 3000 грн моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі вироку Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18.11.2010р. ОСОБА_1 визнана винною у нанесенні позивачу тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за що була притягнута до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, встановленого ч.1 ст. 122 КК України.
       Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.04.2014р. на відшкодування заподіяної позивачу матеріальної шкоди із ОСОБА_1 стягнуті 1740 грн. та 3000 грн на відшкодування моральної шкоди. Рішення набуло чинності після його апеляційного перегляду згідно ухвали Апеляційного суду Херсонської області віл 10.06.2014р.
       Вказане судове рішення звернуто до примусового виконання із 13.04.2016р. та частково виконується.
Після заподіяння шкоди здоров`ю позивач потребує постійного лікування та проходить лікування за призначенням лікарів. Доказом необхідності подальшого лікування та зв`язок із заподіяною відповідачем травмою є рентгенографія від 10.02.2014р., якою встановлені ускладнення і деформація пошкодженого суглоба. З часу отримання травми має витрати на лікування, витрати на проїзд та правову допомогу в розмірі всього 5264,75 грн. Крім того, не може обробляти власну земельну ділянку, яка є єдиним засобом заробітку та, з урахуванням зазначеного, оцінює моральну шкоду у розмірі 3000 грн, які просить стягнути.
       Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 квітня 2017 року позовні вимоги задоволені повністю.
       Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що згідно вироку Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18.11.2010р., який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнана винною у заподіянні ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень із тривалим розладом здоров`я. Рішенням Новокаховського міського суду від 11.04.2014р. із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті понесені позивачем витрати на лікування в сумі 1742,30 грн та на відшкодування моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями відповідача стягнуто 3000 грн.
       Вказане судове рішення частково виконано і станом на 19.08.2016р. стягнуто 1244,08 грн. Оскільки позивач понесла витрати на правову допомогу згідно чеку від 17.06.2014р. в розмірі 5208,50 грн, та витрати на мультиспіральну комп`ютерну томографію у сумі 56,25грн, тоді як ОСОБА_1 не заперечувала витрат, пов`язаних із розглядом справи та лікування, причиною яких є неправомірні дії відповідача, суд визнав це достатньою підставою для задоволення позовних вимог та стягнення витребуваних позивачем сум на відшкодування матеріальної і моральної шкоди.
       Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 03 жовтня 2019року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 квітня 2017 року скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені належними доказами.
Судом не враховано, що рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.04.2014р. на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я, стягнута сума 4742,30 грн. Виконавче провадження після фактичного виконання закрито згідно постанови від 28.05.2018р. 
Про ухвалення заочного рішення від 4.04.2017р. у справі, що розглядається стало відомо відповідачу лише після відкриття виконавчого провадження, проте судові повістки про час і місце розгляду справи судом першої інстанції отримані нею не були. 
Крім того, судом не були встановлені нові обставини щодо спричинення позивачеві матеріальної та моральної шкоди, тоді як на підставу для стягнення із відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу та медичне обстеження суд послався на висновки, викладені у вироку суду від 18.11.2010р.
При стягненні на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 3000 грн, суд керувався лише принципом розумності і справедливості, хоча жодних доказів понесених позивачем моральних страждань, суд не зазначив.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст.367 ЦПК України, апеляційним судом встановлені такі обставини.
З матеріалів справи вбачається, що вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18.11.2010р. ОСОБА_1 визнана винною у нанесенні 30.08.2009р. тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_2 , за що була притягнута до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, встановленого ч.1 ст. 122 КК України. ( а.с.3-4).
Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.04.2014р., яке набуло законної сили після його апеляційного перегляду згідно ухвали Апеляційного суду Херсонської області віл 10.06.2014р. встановлено,  що внаслідок винних дій   ОСОБА_1 , пов`язаних із нанесенням тілесних ушкоджень середньої тяжкості,  ОСОБА_2  спричинена  матеріальна шкода,  яка складається із витрат на лікування у сумі  1742,30 грн та 3000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вимушених змін у звичному житті та необхідністю відновлення здоров`я і звичного способу життя, що стягнуті на її корить.
Постановою Олешківського РВДВС ГТУ в Херсонській області від 4.01.2016р. відкрито виконавче провадження № 49997926, виконання якого закінчено з підстав повного виконання згідно постанови від 28.05.2019р. (а.с.9,11).
Як убачається зі змісту поданого  до суду позову у справі, яка розглядається,  факт заподіяння матеріальної шкоди позивач пов`язувала із тим,  що шкода  здоров`ю, завдана винними діями   ОСОБА_1 , потребує подальших витрат на лікування та медичне обстеження, витрати на яке підтверджено квитанцією від 17.06.2014р. про оплату  мультиспиральної комп`ютерної  томографії в сумі  56,25 грн. Решта витрат пов`язані із оплатою правової  допомоги, наданої у період  із квітня 2010р. по червень 2014р.  на загальну суму 5208, 50 грн. 
Згідно поданих позивачем квитанцій, витрати на правову допомогу здійснені за період із 15 по 22 жовтня 2013р. , із яких: складання позову - 250 грн, витрати на копіювання - 68,50грн., 10.11.2013р.- на правову допомогу 2000грн.; за квитанцією від 17.01.2014р. сплачено 200 грн. за надання запитів ( а.с.14).
На підставі квитанцій від 31.03.2014р., 5.04.2014р. оплачені 1500 грн на правову допомогу, 100 грн за складання запитів, 500 грн. за складання апеляційної скарги; 4.06.2014р. сплачено 450 грн за підготовку і складання касаційної скарги( а.с.13).
Саме у цей період часу ОСОБА_2 зверталась за судовим захистом у порядку цивільного судочинства у цивільній справі № 661/5498/13-ц з метою відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , протиправність дій якої встановлена у вироку Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18.11.2010р. За результатом розгляду вимог щодо стягнення витрат на лікування і моральної шкоди постановлено рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.04.2014., залишеним без змін апеляційним судом 1.06.2014р., згідно якого питання стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу у зазначеній цивільній справі не порушене і такі вимоги предметом розгляду не були.
Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 12 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції.
За приписами ст. 79, 84 цього Кодексу витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.
Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. 
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
Згідно ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.
Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Як зазначає Верховний Суд, склад та розмір витрат на правничу допомогу входить до предмета доказування у справі. Доказування суми витрат, яка підлягає відшкодуванню, ґрунтується на письмових доказах.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу:«…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
Розподіл судових витрат у цивільній справі мав проводити суд, який ухвалював рішення у справі в розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог ( ст.88 ЦПК України 2004р.) 
Питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, понесених позивачем у іншій цивільній справі судом не вирішене.
У випадку коли суд не вирішив питання щодо стягнення судових витрат, до яких віднесені і витрати на правову допомогу, суд ухвалює додаткове рішення як за заявою осіб, які беруть участь у справі, або із власної ініціативи у відповідності до приписів п.4 ч.11 ст.220 ЦПК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи 2004р..
У справі, що розглядається, суд першої інстанції, задовольняючи заявлені вимоги у частині стягнення витребуваних позивачем сум на правову допомогу дійшов висновку, що зазначені витрати, понесені у іншій цивільній справі, підлягають стягненню на підставі поданого позивачем позову, як самостійна позовна вимога до відповідача ОСОБА_1 .
Однак, вказані витрати не вважаються збитками у розмінні ч.2 ст.22 ЦК України, яка передбачає, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода). (правовий висновок ВП ВС від 5.06.2019р. у справі № 478/2586,16-ц).
На наведені обставини та норми законодавства суд уваги не звернув і дійшов помилкового висновку, що питання стягнення судових витрат , понесених позивачем у іншій цивільній справі підлягає розгляду за правилами позовного провадження за окремим позовом щодо таких вимог.
Крім того, вимога про стягнення із відповідача витрат позивачки на оплату мультиспиральної комп`ютерної томографії в сумі 56,25 грн за квитанцією від 17.06.2014р. не підтверджена належними і допустимими доказами наявності причинно- наслідкового зв`язку із отриманою травмою, яка заподіяна із вини відповідача та необхідність зазначеного медичного обстеження для відновлення прав потерпілої особи, що є обов`язковою мовою для виникнення права відшкодування зазначених витрат згідно ст. 1166 ЦК України.
За відсутністю доказів зв`язку між зазначеними витратами на обстеження та заподіяною шкодою здоров`ю висновок суду про стягнення вказаних витрат є помилковим.
У справі, яка є предметом апеляційного розгляду, право стягнення 3000грн. на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 пов`язує із необхідністю подальшого лікування і понесеними витратами на медичне обстеження та правову допомогу за період із жовтня 2013р. по червень 2014р., надану у іншій цивільній справі.
Проте із матеріалів справи вбачається, що рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.04.2014р., яке набуло законної сили після його апеляційного перегляду згідно ухвали Апеляційного суду Херсонської області віл 10.06.2014р., стягнуто 3000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вимушених змін у звичному житті та необхідністю відновлення здоров`я і звичного способу життя після отриманої травми та шкоди здоров`ю.
Жодних доказів щодо заподіяння позивачці моральної шкоди з вини відповідача, яка не була охоплена діями останньої, що були встановлені у вироку Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18.11.2010р. та не були враховані судом у рішенні Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.04.2014р., позивачем надано не було.
За викладених обставин, висновок суду про наявність правових підстав для стягнення зазначених сум на відшкодування моральної шкоди є повторним стягненням грошової компенсації за моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_3 внаслідок подій, які мали місце 30.08.2009р., що суперечить ст.61 Конституції України та ст. 1167 ЦК України.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції належить скасувати і постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог із викладених у мотивувальній частині підстав.
Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому на підставі п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України із позивача підлягають стягненню на користь відповідача, понесені нею витрати на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги на суму 960 грн. 
Керуючись ст.ст. 141,367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 квітня 2017 року скасувати і постановити нове.
       У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовити.
       Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витати в сумі 960 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складене 27.03.2020 р.

Головуючий                        ________________                        Н.В.Орловська

Судді:                                ________________                        В.В.Майданік

                               ________________                        Г.В. Семиженко