ПОСТАНОВА
Іменем України

18 червня 2020 року 
Київ
справа № 813/7224/14
адміністративне провадження № К/9901/7266/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу № 813/7224/14
за позовом  ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа, яке не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про скасування грошового атестату та зобов`язання вчинити дії, -
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року, ухвалене колегією у складі головуючого судді Брильовського Р.М., суддів Гулкевич І.З., Мартинюка В.Я.,
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року, ухвалену у складі судді-доповідача Шинкар Т.І., суддів Пліша М.А., Макарика В.Я.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У жовтні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Пенсійного фонду України (далі - відповідач 1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - відповідач 2), третя особа, яке не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (залучено до участі у справі протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2015, далі - третя особа, ГУ ПФУ у Львівській області), у якому, з урахуванням доповнень і уточнень просив:
1.1. визнати підробленим грошовий атестат №50 від 19.03.1990 фінансово-планового відділу УВС Львівської області та недійсним і скасувати його;
1.2. зобов`язати відповідача в особі Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України у Львівській області виплатити заборговані суми по заробітній платі за додатковими видами, іншими надбавками, доплатами до зарплати, а саме:
а) за період з 26.03.1987 до 01.03.1990 включно 50% щомісячну надбавку до посадового окладу за постійну роботу в умовах режимних обмежень з "таємними" так і "цілком таємними" державними документами;
б) за період з 26.03.1987 до 01.03.1990 включно 10% щомісячну надбавку до посадового окладу за шкідливі умови служби у спеціальній установі П/Р УВС Л/о для осіб, затриманих за бродяжництво;
в) за період з 26.03.1987 до 01.03.1990 включно 35% щомісячну надбавку до посадового окладу за відпрацьовані позивачем по службі 768 год. робочого часу в нічний період в якості відповідального по спеціальній установі П/Р УВС Л/о;
г) за період з 26.03.1987 до 14.03.1989 включно додаткову заробітну плату у розмірі 8671 грн 32 коп. за відпрацьовані позивачем на службі 2664 год. робочого часу в якості відповідального по спеціальній установі П/Р УВС Л/о понад установлений законодавством робочий час, у дні щотижневого відпочинку (суботу, неділю), передсвяткові та святкові дні.
1.3. визнати дії відповідачів в особі Пенсійного фонду України та ГУ МВС України у Львівській області протиправними;
1.4. зобов`язати відповідача в особі Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України у Львівській області з останньої штатної посади заступника начальника по оперативній роботі спеціальної установи приймальника-розподільника УВС Львівської області узаконити складену позивачем та підписану повторну розгорнуту фінансову довідку № 91/10288 про сумарний підрахунок мого загального розміру пенсійного грошового забезпечення за усіма належними фінансовими показниками, як за основними видами окладів, так і за додатковими видами, так і за іншими надбавками, доплатами до заробітної плати за весь минулий час, тобто за період з 01.03.1990 (дати призначеної пенсії по 2 групі інвалідності) по день постановленого судового рішення для подальшого перерахунку військової пенсії позивача по 2 групі інвалідності, що скеровується до Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців ГУ ПФУ у Львівській області для виконання та яка на законодавчому рівні повинна відповідати експертному висновку незалежного аудитора від 01.12.2011.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність дій відповідачів щодо здійснення розрахунку пенсії на підставі документів, наданих відповідачем 1.
2.1. Позивач зазначає, що 14.09.2012 супровідним листом за № 9379/07-43 за підписом першого заступника начальника ГУ ПФУ у Львівській області О. Сафіна отримав ксерокопію грошового атестату № 50 від лютого 1990, складеного фінансово-плановим відділом УВС у Львівській області із численними порушеннями фінансової дисципліни. Вважає, що вказаний грошовий атестат не відповідає вимогам пункту 14 наказу МВС України від 01.11.2003 №1236 "Про застосування Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ".
2.2. Також вважає, що відповідач 2 неправомірно застосував наказ Управління внутрішніх справ Львівського облвиконкому від 14.03.1989 № 57 о/с в частині призначення його на посаду оперуповноваженого відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ Залізничного райвиконкому м. Львова, що призвело до невиплати належної йому суми грошового забезпечення як за основними видами окладів, так і за додатковими та іншими надбавками, доплатами до зарплати за період з 26.03.1987 по 01.03.1990 та відображення незаконних відомостей у грошовому атестаті № 50.
2.3. На думку позивача ГУ МВС у Львівській області під час визначення розміру грошового забезпечення має врахувати наказ УВС Львівського облвиконкому від 30.03.1989 № 78 о/с про проходження ним служби на посаді заступника начальника по оперативній роботі приймальника розподільника УВС Львівського облвиконкому та виплатити заборговані суми по заробітній платі.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду Сакалоша В.М. від 24.10.2014 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу у попереднє судове засідання.
4. Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду Сакалоша В.М. від 21.01.2015 провадження у справі закрито у частині позовних вимог щодо: 
4.1. визнання підробленого грошового атестату № 50 від 19.03.1990 фінансово-планового відділу УВС Львівської області недійсним та скасування його (мотиви суду - грошовий атестат є лише документом, який містить інформацію про виплачені позивачу суми належного грошового утримання, однак не створює юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення, а тому не є актом в розумінні пункту 1 частини другої статті 17 КАС України, не має ознак публічно-правового спору та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства);
4.2. зобов`язання відповідача в особі Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України у Львівській області виплатити заборговані суми по заробітній платі за додатковими видами, іншими надбавками, доплатами до зарплати, а саме: 
4.3. за період з 26.03.1987 до 01.03.1990 включно 50% щомісячну надбавку до посадового окладу за постійну роботу в умовах режимних обмежень з "таємними" так і "цілком таємними" державними документами; 
4.4. за період з 26.03.1987 до 01.03.1990 включно 10% щомісячну надбавку до посадового окладу за шкідливі умови служби у спеціальній установі П/Р УВС Л/о для осіб, затриманих за бродяжництво; 
4.5. за період з 26.03.1987 до 01.03.1990 включно 35% щомісячну надбавку до посадового окладу за відпрацьовані по службі 768 год. робочого часу в нічний період в якості відповідального по спеціальній установі П/Р УВС Л/о; 
4.6. за період з 26.03.1987 до 14.03.1989 включно додаткову заробітну плату у розмірі 8671 грн 32 коп. за відпрацьовані на службі 2664 год. робочого часу в якості відповідального по спеціальній установі П/Р УВС Л/о понад установлений законодавством робочий час, у дні щотижневого відпочинку (суботу, неділю), передсвяткові та святкові дні.
5. В іншій частині позовних вимог ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду Сакалоша В.М. від 21.01.2015 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Розгляд позову у цій частині здійснювався окремо, від зазначених вище позовних вимог ОСОБА_1 у складі головуючого Сакалоша В.М., суддів Гулика А.Г., Сидор Н.Т.
6. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01.12.2015, постановлену колегією суддів у складу головуючого судді Сакалоша В.М. суддів  Гулика А.Г., Сидора Н.Т. адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Пенсійного Фонду України щодо неналежного розгляду скарг Іванишина Д.М. від 20.08.2014 та від 13.09.2014. Зобов`язано Пенсійного Фонд України повторно розглянути скарги ОСОБА_1 від 20.08.2014 та від 13.09.2014 щодо правильності його пенсійного забезпечення, неправомірних дій начальника управління пенсійного забезпечення військовослужбовців головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області з урахуванням усіх порушених питань, та надати повну та обґрунтовану відповідь по суті поставлених вимог. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
6. Надалі за результатами апеляційного провадження ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2015 щодо закриття провадження у означеній  частині позовних вимог у справі № 813/7224/14 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2015).
7. Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду Карп`як О.О. від 25.05.2015 справу № 813/7224/14 прийнято до провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні у складі колегії: головуючого Карп`як О.О., суддів Тетричного В.Г., Клименко О.М.
8. Надалі відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів (у зв`язку із закінченням терміну поноважень судді), визначено новий склад колегії для розгляду даної справи у складі: головуючий Клименко О.М., судді Мартинюк В.Я., Гулкевич І.З.
9. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду, постановленою у складі головуючого судді Клименко О.М., суддів Гулкевич І.З., Мартинюк В.Я. від 02.11.2016 позовні вимоги про визнання грошового атестату підробленим та скасування його, нарахування та виплати заробітної плати за період з 26.03.1987 по 01.03.1990 - залишено без розгляду.
10. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2017 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
11. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду цієї справи визначено колегію у складі: головуючий суддя Брильовський Р.М., суддів Мартинюк В.Я., Гулкевич І.З.
12. Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 Брильовського Р.М. прийнято справу до свого провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.
13. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.10.2018, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019, в задоволенні позову відмовлено повністю. 
14. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із такого.
14.1. Виданий позивачу 19.03.1990 грошовий атестат № 50 завірений підписами бухгалтера та старшого бухгалтера та підписаний позивачем у графі "дані вказані в атестаті вважаю правильними". Так, інспектором відділу кадрів УВС було проведено розрахунок вислуги років на пенсію майора міліції ОСОБА_1 , відділу карного розшуку ВС Залізничного РВ м. Львова. З вислугою років ознайомився ОСОБА_1 ., що підтверджується підписом останнього.
14.2. Отже, порушення вимог Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи під час видання оскаржуваного грошового атестату відсутні, а відтак не приймає до уваги доводи позивача, що грошовий атестат не відповідає вимогам пункту 14 наказу МВС України від 01.11.2003 №1236 "Про застосування Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ".
14.3. Водночас, судом звернуто увагу на те, що Інструкцію про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи було затверджено саме 18.10.2004 наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 203, а станом на час видачі грошового атестату вона не діяла. Також судом вказано на те, що позивачем не надано суду достатніх та належних доказів щодо обґрунтованості своїх позовних вимог, а під час розгляду справи не встановлено, обставин, за яких можна було б визнати грошовий атестат недійсним, натомість відповідач 1 належними та допустимими доказами довів правомірність видачі оскаржуваного грошового атестату.
14.4. При цьому суд першої інстанції зазначив, що грошовий атестат є лише документом, у якому відображені фактичні дані, що містяться у виданих до цього періоду наказах про виплачені позивачу суми грошового забезпечення, не має обов`язкового характеру, а тому не створює жодних правових наслідків для відповідача, відповідно не є актом індивідуальної дії в розумінні частини першої статті 19 КАС України.
14.5. Позивач відповідно до наказів Управління внутрішніх справ Виконкому Львівської обласної ради народних депутатів від 30.03.1987 № 78 о/с, від 14.03.1989 № 57 о/с та від 24.02.1990 № 50 о/с працював в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника приймальника-розподільника Управління внутрішніх справ Львівського виконкому по оперативній роботі з 26 березня 1987 року, на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ Залізничного райвиконкому м. Львова з 11 березня 1989 року, з якої 01 березня 1990 року був звільнений в запас Збройних Сил СРСР за ст. 67 "б" /через хворобу/. Доказів скасування у судовому порядку вищевказаних наказів суду не надано. Відомості, які містяться у цих наказах, внесені до особових карточок фінансової звітності, у яких відображаються дані щодо перебування позивача у конкретний період на конкретній посаді та отримані ним суми грошового забезпечення. 
14.6. Суд звернув увагу на те, що питання щодо виплати заборгованості по заробітній платі за період з 26.03.1987 по 01.03.1990 було предметом розгляду адміністративної справи у Франківському районному суді м. Львова за позовом ОСОБА_1 від 26.10.2010, що підтверджується копією позову наявною в матеріалах справи.
14.7. Ухвалою Франківського районного суду від 19.03.2012 залишено позов ОСОБА_1 до ГУМВС України у Львівській області та ГУПФ України у Львівській області про перерахунок пенсії та примусове стягнення з ГУМВС завданих збитків, пов`язаних із невиплатою заробітної плати без розгляду, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.
14.8. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду від 19.03.2012 без змін, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями ухвал.
14.9. Втім, ухвалою Львівського апеляційного суду від 07.02.2017, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 813/7224/14 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
14.10. З огляду на викладене, суди дійшли висновку про безпідставність позовних вимог.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
15. У березні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій з урахуванням доповнень, скаржник просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.10.2018 і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі: визнати дії відповідача в особі ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області протиправними та зобов`язати її виплатити йому заборгованість суми по заробітній платі у розмірі 590 395, 80 грн та зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області перерахувати йому пенсію за весь минулий час.
16. В обґрунтування касаційної скарги скаржник вказує на те, що оскаржувані судові рішення судами попередніх інстанцій постановлені внаслідок недотримання норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
16.1. Скаржник наголошує, судами попередніх інстанцій що під час розгляду справи не було встановлено  всі обставини справи. Поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишилося те, що починаючи з березня 1989 року стосовно скаржника, який на той час обіймав посаду заступника начальника по оперативній роботі спеціальної установи приймальника-розподільника УВС Львівської області, в якому він очолював самостійний режино-секретний підрозділ внутрішньо камерної агентури у складі УВС Львівської області, радянською владою здійснювались політичні утиски. 
16.2. Внаслідок цього, за твердженням позивача, 14 березня 1989 року його було незаконно переведено на посаду оперуповноваженого відділення карного розшуку Залізничного РВВС м. Львова із одночасним звільненням з попередньої посади. А надалі під час перебування скаржника у додатковій оплачуваній відпустці його взагалі було незаконно звільнено з міліції. У зв`язку із цим було підроблено всі фінансові документи, пов`язані з оплатою його праці в органах внутрішніх справ. 
16.3. Скаржник зауважив, що на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку Залізничного РВВС м. Львова він не працював, за цією посадою заробітної плати не отримував. А всі суми заробітної плати, на підставі яких має здійснюватися нарахування пенсії слід брати до уваги за посадою заступника начальника по оперативній роботі спеціальної установи приймальника-розподільника УВС Львівської області.
16.4. На думку скаржника головуючий суддя у суді першої інстанції Брильовський Р . М. порушив норми процесуального права, а саме відмовив у задоволенні численних клопотань скаржника про витребування доказів у справі, а саме оригіналів наказів щодо проходження ним служби в міліції, журналу реєстрації видачі наказів по особовому складу УВС Львівського облвиконкому тощо. Не дослідив усі наявні у справі докази на підтвердження позовних вимог. 
16.5. Крім того, судом першої інстанції допущено грубе порушення вимог Кодексу адміністративного судочинства України щодо недопустимості повторної участі колегії суддів у складі: головуючого судді Брильовського Р.М., суддів Мартинюка В.Я., Гулкевич І. З . Оскаржуване рішення суду першої інстанції, на думку скаржника, ухвалене неповноважним складом суду.
16.6. Судами першої та апеляційної інстанції не було встановлено та не надано оцінку тим обставинам, що починаючи з 1987 року по 1990 рік заробітна плата скаржника виплачувалась не в повному обсязі, а саме протиправно не було виплачено: додаткову заробітну плату у сумі 8258,40 рублів (429 437 грн), щомісячні надбавки у розмірах 35%, 31 % та 10 % від посадового окладу. Всього на думку скаржника йому за вказаний період недоплачено заробітну плату у розмірі 590 395,80 грн.
16.7. Судами першої та апеляційної інстанцій не виконано рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 та від 15.10.2013 № 8-рп/2013 та порушено законодавство про працю. Суд першої інстанції не врахував те, що строк позовної давності до спорів про виплату заробітної плати не поширюється та незаконно відмовив йому у задоволенні позову.
16.8. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій протиправно відмовили у задоволенні позовних вимог, оскільки грошовий атестат від 19.03.1990 № 50 є підробленим, таким, що не відповідає дійсності. Даний атестат не відповідає вимогам наказу ВМС України від 01.11.2003 № 1236, а тому з огляду на положення Закону України № 4176 від 20.12.2011 є таким, що підлягає визнанню недійсним та скасуванню.
16.9. Судами попередній інстанцій не надано належну оцінку експертному висновку незалежного аудитора від 01.12.2011 вказує на те, що відповідач в особі ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області протиправно занизив розмір його грошового забезпечення.
17. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2019 визначено колегію для розгляду даної справи у складі: головуючого судді Анцупової Т.О., суддів Стародуб О.П., Кравчук В.М.
18. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2019, який здійсненого на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 25.03.2019 № 219/0/78-19 у зв`язку із відведенням колегії суддів: судді-доповідача Анцупової Т.О., суддів Стародуб О.П., Кравчук В.М. (ухвала Верховного Суду від 22.03.2019), що унеможливлює їх участь у розгляді касаційної скарги, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Стрелець Т.Г., судді Стародуб О.П., Кравчук В.М.
19. Надалі за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2019 визначено склад колегії: головуючий суддя Стрелець Т.Г., судді Стародуб О.П., Желтобрюх І.Л. (підстава проведення перерозподілу статті 40, 41 КАСУ відвід (самовідвід) (ухвала про відвід (самовідвід), розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 25.03.2019 № 219/0/78-19).
20. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2019 визначено склад колегії: головуючий суддя Стрелець Т.Г., судді Білоус О.В., Желтобрюх І.Л. (підстава проведення перерозподілу статті 40, 41 КАСУ відвід (самовідвід) (ухвала про відвід (самовідвід), розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 25.03.2019 № 219/0/78-19).
21. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Стрелець Г.Г., суддів Білоус О.В., Желтобрюх І.Л. від 25.03.2019 відкрито касаційне провадження за даною касаційною скаргою. 
22. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2019,  який здійсненого на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 06.06.2019 № 643/0/78 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді доповідача Стрелець Т.Г., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О.,  судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
23. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 17 червня 2020 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду у в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до 262, 340, 344 КАС України КАС України.
Позиція інших учасників справи 
24. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ГУ ПФУ у Львівській області надійшов відзив на касаційну скаргу позивача, в якій просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення -без змін.
25. В обґрунтування свого відзиву ГУ ПФУ у Львівській області вказує на вірність висновків суді першої та апеляційної інстанцій про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог. Питання стягнення заробітної плати за період з 26.03.1987 по 01.03.1990 було предметом розгляду в іншій справі. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2012 у справі № 2а-167/11 позов ОСОБА_1 до ГУ МВС України у Львівській області та ГУ ПФУ у Львівській області про перерахунок пенсії та примусове стягнення завданих збитків, пов`язаних із невиплатою заробітної плати залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
26. Крім цього, безпідставною в даній касаційній скарзі є вимога ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області перерахувати пенсію. Ці вимоги не є предметом спору у даній справі.
27. Від відповідача відзиву на касаційну скаргу позивача не надійшло, що відповідно до статті 338 КАС України (в редакції до 08 лютого 2020 року) не є перешкодою для касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанції.
Установлені судами фактичні обставини справи 
28. Відповідно до виписки із наказу Управління внутрішніх справ Виконкому Львівської обласної ради народних депутатів від 30.03.1987 № 78 о/с капітана міліції ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника приймальника-розподільника Управління внутрішніх справ Львівського виконкому по оперативній роботі з 26.03.1987.
29. Згідно з випискою із наказу Управління внутрішніх справ Виконкому Львівської обласної ради народних депутатів від 14.03.1989 № 57 о/с майора міліції ОСОБА_1 призначено на посаду оперуповноваженого відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ Залізничного райвиконкому м. Львова з 11 березня 1989 року.
30. Відповідно до виписки з наказу Управління внутрішніх справ Виконкому Львівської обласної ради народних депутатів від 24.02.1990 № 50 о/с майора міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил СРСР за ст. 67 "б" /через хворобу/ з 01 березня 1990 року з посади оперуповноваженого відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ Залізничного райвиконкому м. Львова.
31. У трудовій книжці міститься запис № 11 від 01.03.1990 звільнений з органів внутрішніх справ Української РСР, підстава наказ № 50 від 24.02.1990. 
32. Доказів оскарження та скасування у судовому порядку вищенаведених наказів суду не надано.
33. Надалі позивачу призначено пенсію в органах Пенсійного фонду.
34. У матеріалах справи наявний лист Головного управління МВС України у Львівській області від 25.09.2007 № 14/І-7п, яким повідомлено позивача, що пенсія йому призначена згідно заяви, розрахунку вислуги років і грошового атестату, де вказана остання посада, як оперуповноважений відділення карного розшуку Залізничного райвиконкому м. Львова.
35. На інформаційний запит позивача ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України у Львівській області супровідним листом від 14.09.2012 № 9379/07-43 надіслало позивачеві ксерокопію грошового атестату № 50 від 19.03.1990, наявного в матеріалах його пенсійної справи.
Позиція Верховного Суду          
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
36. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" (далі - Закон № 460-ІХ).
37. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 460-ІХ, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
38. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із  того, що з метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підставі позову у суді касаційної інстанції не допускається. 
39. Згідно з нормою частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права. 
40. Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 242 КАС України (в редакції до 08 лютого 2020 року), відповідно до яких судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справ, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
41. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
42. Спірним питанням у даній справі (у означеній частині позовних вимог) є повнота виплати позивачу всіх складових грошового забезпечення за період з 26.03.1987 до 01.03.1990, яке за його твердженням виплачувалося йому не в повному обсязі, а саме без урахування щомісячної надбавки за постійну роботу в умовах режимних обмежень з "таємними" так і "цілком таємними" державними документами в розмірі 50%; щомісячну надбавку до посадового окладу за шкідливі умови служби у спеціальній установі П/Р УВС Л/о для осіб, затриманих за бродяжництво в розмірі 10%; щомісячну надбавку до посадового окладу за відпрацьовані позивачем по службі 768 год. робочого часу в нічний період в якості відповідального по спеціальній установі П/Р УВС Л/о в розмірі 35%; додаткову заробітну плату у розмірі 8671 грн 32 коп. за відпрацьовані позивачем на службі 2664 год. робочого часу в якості відповідального по спеціальній установі П/Р УВС Л/о понад установлений законодавством робочий час, у дні щотижневого відпочинку (суботу, неділю), передсвяткові та святкові дні. 
42.1. Також позивач оспорює грошовий атестат від № 50 від 19.03.1990, до якого, на його думку, занесено відомості не за тією посадою, за якою він реально отримував грошове забезпечення. Крім того, за переконанням позивача, на правомірність цього атестата впливає не включення до нього сум надбавок, які він просить вище зобов`язати відповідача 2 виплатити йому. Даний атестат був підставою для призначення йому розміру пенсійного забезпечення, що призвело до заниження його розміру, а тому вважає за необхідне його оскаржити.  
43. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, вказав на те, що у період з 26.03.1987 по 11.03.1989 працював на посаді заступника начальника по оперативній роботі приймальника-розподільника   ВУС у Л /о, у період з 11.03.1989 по 01.03.1990 - на посаді оперуповноваженого ВКР Залізничного РВ УСВ у Л/о, з якої у був звільнений на пенсію за статтею 67 «б» (по хворобі). Суди попередніх інстанцій звернули увагу на те, що матеріали даної справи не містять доказів скасування у судовому порядку наказів, пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, а саме від 30.03.1987 № 78 о/с, від 14.03.1989 № 57 о/с та від 24.02.1990 № 50 о/с. 
44. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вірно встановив на підставі матеріалів справи, що доказів оскарження позивачем та скасування у судовому порядку, зокрема, наказу про переведення позивача на посаду оперуповноваженого ВКР Залізничного РВ УСВ у Л/о від 14.03.1989 № 57 о/с, з якої його було звільнено на пенсію, матеріали справи не містять. 
45. За таких обставин Верховний суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що під час вирішення даних позовних вимог у означеній частині слід виходити з того, що останньою посадою, з якої позивача звільнено на пенсію є - посада оперуповноваженого ВКР Залізничного РВ УСВ у Л/о.
46. Водночас, Верховний Суд вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій про те, що під час звільнення з органів внутрішніх справ позивачу виплачено всі належні йому суми заробітної плати. 
47. Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 встановив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
48. Посилання судів попередніх інстанції на те, що питання виплати заборгованості по заробітній платі за період з 26.03.1987 до 01.03.1990 була предметом розгляду у іншій адміністративній справі у Франківському районному суді м. Львова є помилковими.
49. З наявної у матеріалах справи копії ухвали Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2012, яка набрала законної сили, у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ МВС України у Львівській області, ГУ ПФУ у Львівській області слідує, що позовні вимоги про перерахунок пенсії та примусове стягнення з відповідача завданих збитків, пов`язаних із невиплатою заробітної плати залишені без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
50. З наведеного слідує, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати у дані справі по суті не розглядалися. За правилами статті 240 КАС України (в редакції до 08.02.2020) залишення позовної заяви без розгляду не є перешкодою для звернення з таким позовом знову. А висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 вказують на те, що до даного позову не можуть бути застосовані строки звернення до суду.
51. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заробітної плати за період з 1987 до 1990 рік суд першої інстанції дослідив особові карточки фінансової звітності, відомості та ордери за 1989 та 1990 роки, вказав на те, що відомості про нарахування заробітної плати та виплату грошового забезпечення та заробітної плати за 1989 та 1990 роки Залізничного РВ ЛМУ УМВС України знищено.
52. Однак, поза увагою суду першої інстанції залишилось питання щодо встановлення позивачу у період з 1987 до 1990 року щомісячних надбавок за постійну роботу в умовах режимних обмежень з "таємними" так і "цілком таємними" державними документами в розмірі 50%; за шкідливі умови служби у спеціальній установі П/Р УВС Л/о для осіб, затриманих за бродяжництво в розмірі 10%; за відпрацьовані позивачем по службі 768 год. робочого часу в нічний період в якості відповідального по спеціальній установі П/Р УВС Л/о в розмірі 35%; додаткової заробітної плати у розмірі 8671 грн 32 коп. за відпрацьовані позивачем на службі 2664 год. робочого часу в якості відповідального по спеціальній установі П/Р УВС Л/о понад установлений законодавством робочий час, у дні щотижневого відпочинку (суботу, неділю), передсвяткові та святкові дні.
53. Зазначені обставини судом першої інстанції встановлені не були, необхідні докази з питань оплати праці за спірний період судом не витребовувалися та не досліджувалися, у зв`язку з чим висновки суду ґрунтуються на неповно встановлених обставинах справи.
54. Суд апеляційної інстанції не звернув увагу не неповноту встановлених обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, судом першої інстанції та не усунув цього недоліку в ході апеляційного провадження, що є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України (в редакції до 08 лютого 2020 року).
55. Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, тому з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) відсутня можливість перевірити правильність його висновків в цілому по суті спору.
56. За таких обставин, Верховний Суд приходить до висновку, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що за правилами частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судових рішень першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд. 
57. Також судами першої та апеляційної інстанцій не було визначено та не застосовано до спірних правовідносин норми ревалентного матеріального права, які регулювали питання оплати праці позивача у заявлений ним період. Суди не з`ясовували чи мав право позивач на надбавки, які просить зобов`язати йому виплатити, згідно діючого на той час законодавства, та чи були вони передбачені нормативними актами, що регулювали умови оплати праці позивача у спірному періоді, якщо так, то у якому розмірі. 
58. Виходячи із змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.
59. За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
60. Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішенню спору по суті, і в залежності від встановленого правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване та законне рішення. 
61. Верховний Суд звертає увагу, що справа слухалася в загальному позовному провадженні. Так ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду Сакалоша В.М. від 24.10.2014 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу у попереднє судове засідання. 
62. У попередньому судовому засіданні ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2015 в частині позовних вимог, які є предметом спору у цій справі, провадження закрито. В іншій частині позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2015 закінчено підготовче провадження та призначено розгляд справи у складі колегії суддів: головуючого судді Сакалоша В.М. суддів  Гулика А.Г., Сидора Н.Т. За результатами судового розгляду позовних вимог у цій частині постановою Львівського окружного адміністратвиного суду від 01.12.2015, яка набрала законної сили, позов задоволено частково.  
63. Надалі за результатами апеляційного провадження ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2015 про закриття провадження в частині позовних вимог скасована, а справа в цій частині направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.
64. За матеріалами справи після поверенення справи до суду першої інстанції після скасування ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2015 про закриття провадження у частині позовних вимог, судом першої інстанції не вирішено питання про закінчення підговточого провадження. Натомість ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2015 дану справу прийнято суддею Карп`як О.О. до свого провадження та призначено її до розгляду у судове засідання.    
65. Таким чином судом першої інстанції не проведено обовязкової стадії судового розгляду у даній справі, розгляд якої здійснюється в порядку загального позовного провадження.      
66. Зазначене вказує на недотримання судом першої інстанції приписів частини першої, другої статті 121 КАС України (в редакції станом на 26.04.2015).
67. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 . Оскаржувані судові рішення слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд. 
68. Враховуючи викладене Верховний Суд звертає увагу, що новий судовий розгляд цієї справи слід проводити зі стадії підготовчого провадження.  
69. За правилами частини першої статті 37 КАС України (в редакції станом на 08.02.2020) суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї ж справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередньої постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.
70. Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарг про здійснення розгляду справи та ухвалення оскаржуваних судових рішень неповноважним судом з огляду на таке.
71. З матеріалів справи слідує, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.10.2018 ухвалено колегією у складі Головуючого судді Брильовського Р.М., суддів Гулкевич І.З., Мартинюка В.Я.
72. Також у справі наявна ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016, постановлена колегією у складі: головуючий суддя Клименко О.М., судді Гулкевич І.З., Мартинюк В.Я. про залишення позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду, яка за результатами апеляційного провадження була скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.
73. З наведено слідує, що ухвалою від 02.11.2016 вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог не здійснювалось, а справа на новий розгляд до суду першої інстанції не поверталась.
74. Отже у даному випадку відсутні підстави, визначені статтею 37 КАС України (в редакції до 08.02.2020), які б перешкоджали повторній участі суддів Гулкевич І.З., Мартинюка В.Я. у розгляді справи. 
75. Верховний Суд також зазначає, що ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2017 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Брильовського Р.М., суддів Гулкевич І.З., та Мартинюка В.Я., із зазначених підстав, є такою, що постановлена з дотримання норм процесуального права.
76. У прохальній частині касаційної скарги скаржником висловлено прохання про скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення позовних вимог в повному обсязі, зокрема, зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області перерахувати йому пенсію за весь минулий час.
77. Верховний Суд звертає увагу на те, що зазначені позовні вимоги не були заявлені позивачем у суді першої інстанції та не розглядалися судами попередніх інстанцій, а відтак з огляду на приписів частини четвертої статті 341 КАС України не може бути предметом розгляду у суді касаційної інстанції.    
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
78. Виходячи із змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.
79. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
80. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
81. Згідно частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
82. З огляду на викладене, а також ураховуючи той факт, що судом першої інстанції не було встановлено обставини, що мають значення для вирішення справи, не визначено та не застосовано матеріальний закон, яким врегульовано спірні правовідносини, а судом апеляційної інстанції не усунуто дані порушення, в той час як їх не встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
83. Таким чином, з огляду на приписи частини другої статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
84. Суду апеляційної інстанції під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків і надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 КАС України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права, а також прийняти рішення та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
Висновки щодо розподілу судових витрат
85. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 262, 340, 341, 344, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року скасувати, справу направити до Львівського окружного адміністративного суду на новий розгляду зі стадії підготовчого провадження.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду