П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 квітня 2020 р.	м. Одеса	Справа № 489/139/19	

 	                     Головуючий в 1 інстанції: Коваленко І.В.                      рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв                      18 червня 2019 року	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора патрульної поліції 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції Орловської Юлії Володимирівни на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції Орловської Юлії Володимирівни про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги інспектору патрульної поліції 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенанту поліції Орловській Юлії Володимирівні про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 733434 від 16 листопада 2018 року.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2019 року задоволено адміністративний позову.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за неподання на вимогу поліцейського обов`язкового страхового полісу.
При цьому, апелянт вважає, що вина позивача у вчиненні спірного правопорушення повністю підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема, наданим відеозаписом на якому зафіксовано момент вчинення спірного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2018 року, позивач керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT», після зупинки поліцейськими, не надав на вимогу останніх полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ПДР України, внаслідок чого постановою інспектора патрульної поліції серії ЕАВ № 733434 від 16 листопада 2018 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а також накладено адміністративне стягнення, у вигляді штрафу, на суму 425 грн.
Не погоджуючись з фактом притягнення до адміністративної відповідальності позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким не погоджується судова колегія, зроблено висновок про скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, так як відповідачем не доведено факт вчинення спірного правопорушення, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).
Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 7 ст. 48 КАС України, заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивачем оскаржено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 733434 від 16 листопада 2018 року, винесену інспектором патрульної поліції 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенантом поліції Орловською Ю.В.
При цьому, судом першої інстанції залучено до розгляду даної одного відповідача, а саме інспектора патрульної поліції 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції Орловську Ю.В.
Між тим, з аналізу положень КУпАП вбачається, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, інспектори патрульної поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені Національної поліції.
Тобто, окремі поліцейські не можуть виступати самостійними відповідачами у таких справах, в розумінні положень КАС України, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
В даному випадку, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
В даному випадку, судом першої інстанції помилково не встановлено того, що окремий поліцейський не є належним відповідачем у даній справі, а як наслідок судом помилково не зроблено висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до вказаного відповідача.
В даному випадку, вказаний висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 26 грудня 2019 року (справа № 724/716/16-а).
Крім того, положеннями КАС України не передбачено можливості здійснення заміни відповідача у справі на стадії апеляційного розгляду, а тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Між тим, згідно ч. 5 ст. 353 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
В даному випадку, постановою Верховного Суду від 11 лютого 2020 року, ухваленій у даній справі, зроблено висновок, що інспектор поліції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення виконує публічно-владні управлінські функції та є суб`єктом владних повноважень, а тому довіреність на представництво справ у суді від його імені може бути видана його керівником.
При цьому, колегія суддів вважає, що зазначені висновки Верховного Суду не суперечать вищевикладеним висновкам колегії суддів, так як у межах спірних правовідносин Верховний Суд не надавав правову оцінку можливості інспектора поліції виступати самостійним відповідачем в адміністративній справі, а лише дослідив наявність у представника Управління патрульної поліції в Миколаївській області права підписувати апеляційні скарги від імені позивача.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення процесуального права при вирішенні справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Керуючись ст.ст. 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу інспектора патрульної поліції 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції Орловської Юлії Володимирівни - задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2019 року - скасувати, прийнявши у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

   Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
   Судді	    	Градовський Ю.М.    Крусян А.В.