ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/367/20                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2020 року                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді                                                                         Ключковича В.Ю.,
суддів          Парінова А.Б.,         
                                                                                                            Пилипенко О.Є.,          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, повний текст складено 20.03.2020, суддя Баргаміна Н.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини    НОМЕР_1   про визнання незаконним та скасування наказу, - 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини    НОМЕР_1 , у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 № 290 від 26.12.2019.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що при винесенні оскаржуваного наказу, яким його призначено на посаду тимчасово виконуючого обов`язки начальника транспортного відділення Військової частини НОМЕР_1 , командиром військової частини не взято до уваги, що молодший лейтенант ОСОБА_1 має освіту за спеціальністю «Комп`ютерні системи та мережі» і кваліфікацію «комп`ютерна інженерія», пройшов перепідготовку за військовою спеціальністю «Ракетне-артилерійське озброєння», що, в свою чергу, свідчить про невідповідність рівня його професійної компетенції та рівня військової освіти рівню військової освіти начальника транспортного відділення і позаштатного начальника автомобільної служби.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 та винести нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
Позивач в апеляційній скарзі вказує, що відповідачем не надано суду всіх необхідних та належних доказів, що підтверджували б правомірність призначення його на посаду (в матеріалах справи відсутня посадова інструкція, книга обліку особового складу, тощо) та не доведено належним чином, що призначена позивачу посада, належить саме до посад молодшого або старшого офіцерського складу, і той факт, що саме позивач має право обіймати посаду старшого офіцерського складу. Крім того, матеріали справи не містять належного підтвердження, що позивач мав якусь посаду в Військовій частині НОМЕР_1 . Відповідачем не доведено, що призначення особи молодшого офіцерського складу на посаду старшого офіцерського складу було законним та обґрунтованим.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що молодший лейтенант ОСОБА_1 проходить військову службу у Військової частини НОМЕР_1 на штатній посаді інженера відділення технічного контролю.
03.10.2019 позивач звернувся до командира Військової частини    НОМЕР_1 з рапортом, в якому зазначив, що досвіду роботи, знань та відповідної освіти для прийняття та призначення його на посаду начальника транспортного відділення і позаштатного начальника автомобільної служби не має, просив направити в учбовий центр на перепідготовку за спеціальністю автомобільна справа або розглянути іншу кандидатуру (а.с. 7-8, т.1).
Рапортом від 26.12.2019 ОСОБА_1 доповів, що до виконання службових обов`язків за посадою тимчасово виконуючого обов`язки начальника транспортного відділення приступив (а.с. 54, т.1).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.12.2019 №  290 на підставі рапорту позивача наказано вважати таким, що приступив до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника транспортного відділення молодший лейтенант ОСОБА_1 , інженер відділення технічного контролю (а.с. 38, т.1).
Позивач, вважаючи що наказ Військової частини НОМЕР_1 № 290 від 26.12.2019 винесено протиправно, звернувся до суду з даним позовом.                 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач мав за згодою ОСОБА_1 законодавчі підстави для   призначення його тимчасово на вищу вакантну посаду начальника транспортного відділення, і в даному випадку відбулось тимчасове покладення виконання додаткових обов`язків за певною посадою на іншу особу, до того ж, молодший лейтенант ОСОБА_1 рапортом від 26.12.2019 на   ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 фактично погодився та приступив до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника транспортного відділення.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Згідно частини другої статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлюються, зокрема, такі військові армійські звання: молодший офіцерський склад: молодший лейтенант; лейтенант; старший лейтенант; капітан; старший офіцерський склад: майор; підполковник; полковник.  
Так, Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі – Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Згідно абзаців першого та другого пункту 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно пункту 120 Положення № 1153/2008 у зв`язку зі службовою необхідністю на військовослужбовця, який займає штатну посаду, може бути покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою рівнозначною або вищою посадою, а саме:
1) вакантною - за його згодою;
2) невакантною - у разі тимчасової відсутності, або внаслідок усунення від виконання службових обов`язків чи відсторонення від виконання службових повноважень військовослужбовця, який її займає.
Безперервний строк тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою не повинен перевищувати шести місяців, а за невакантною - чотирьох місяців, за винятком випадків, передбачених пунктом 137, абзацом одинадцятим пункту 145 цього Положення.
На військовослужбовця, який займає штатну посаду, за його згодою може бути покладено виконання обов`язків за невакантною посадою на час перебування військовослужбовця, який її займає, у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку - за медичними показниками).
На військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою може бути покладено на строк не більше двох місяців.
Згідно пункту 121 Положення № 1153/2008 тимчасове виконання обов`язків покладається на військовослужбовців наказом командира (начальника) військової частини.
Для тимчасового виконання обов`язків за вакантними і невакантними військовими посадами можуть призначатися:
1) особи рядового складу – на військові посади, за якими штатами (штатними розписами) передбачені військові звання рядового складу, а в особливий період – на військові посади, за якими штатами воєнного часу передбачені військові звання сержантського і старшинського складу до старшого сержанта (головного старшини) включно;
1-1) особи рядового складу режимно-секретних органів та спеціальних органів зв`язку (шифрувальної служби та засекреченого зв`язку), які мають допуск до державної таємниці відповідної форми, – на військові посади в цих органах, за якими штатами (штатними розписами) передбачені військові звання сержантського і старшинського складу, з дотриманням вимог пункту 97 цього Положення;
2) особи сержантського і старшинського складу - на військові посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачені військові звання сержантського і старшинського або молодшого офіцерського складу, якщо їм не підпорядковані офіцери;
3) особи молодшого офіцерського складу - на військові посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачені військові звання молодшого або старшого офіцерського складу;
4) особи старшого офіцерського складу - на військові посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачені військові звання старшого або вищого офіцерського складу;
5) особи вищого офіцерського складу - на військові посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачені військові звання вищого офіцерського складу.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що тимчасове покладання виконання обов`язків за посадою на певну особу не є рівнозначним призначенню такої особи на таку посаду.
Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, посада начальника транспортного відділення відповідно до організаційно-штатної структури військової частини є майорською, тобто згідно частини другої статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»   відноситься до посад старшого офіцерського складу.
Таким чином, відповідач мав за згодою ОСОБА_1 законодавчі підстави для   призначення його тимчасово на вищу вакантну посаду начальника транспортного відділення.
В даному випадку відбулось тимчасове покладення виконання додаткових обов`язків за певною посадою на іншу особу.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.12.2019 №  290 на підставі рапорту молодшого лейтенанта ОСОБА_1 наказано вважати таким, що приступив до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника транспортного відділення молодший лейтенант ОСОБА_1 , інженер відділення технічного контролю. Встановлено 19 тарифний розряд (а.с. 38, т.1).
При цьому, колегія суддів зауважує, що молодший лейтенант ОСОБА_1 рапортом від 26.12.2019 на   ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 фактично погодився та приступив до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника транспортного відділення (а.с.54, т.1).
Також, як вбачається з матеріалів справи, рапортом від 03.10.2019 позивач звернувся до командира Військової частини   НОМЕР_1 , в якому зазначив, що досвіду роботи, знань та відповідної освіти для прийняття та призначення його на посаду начальника транспортного відділення і позаштатного начальника автомобільної служби не має, просив направити в учбовий центр на перепідготовку за спеціальністю автомобільна справа або розглянути іншу кандидатуру (а.с. 7-8, т.1), однак, нічого не зазначив про небажання перебувати на відповідній запропонованій посаді начальника транспортного відділення, інженер відділення технічного контролю, не висловив фактично свою незгоду чи заперечення.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вказаний рапорт не стосується предмету спору, був поданий позивачем на наказ № 1386 від 27.09.2019 та не був підставою винесення оскаржуваного наказу № 290 від 26.12.2019.       
Суд апеляційної інстанції при цьому не приймає до уваги посилання позивача на пункт 4.10. розділу IV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №  170 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №  438/16454, оскільки вказаною нормою врегульовано питання саме призначення на посади.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, колегія суддів приходить висновку, що  суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки наказ Військової частини НОМЕР_1 № 290 від 26.12.2019 відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.
Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем не надано суду всіх необхідних та належних доказів, що підтверджували б правомірність призначення його на посаду (відсутня посадова інструкція, книга обліку особового складу), колегія суддів зазначає, що Положення № 1153/2008 містить вимоги лише щодо того, що такі особи, які призначаються для тимчасового виконання обов`язків на вакантні і невакантні військові посади, мають бути призначені на рівнозначну або вищу посаду та мати відповідне військове звання, при цьому жодних застережень щодо досвіду роботи та необхідного обсягу знань та навичок за відповідною запропонованою посадою Положення № 1153/2008 не містить.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції   правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги   не спростовують висновки суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -          

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                     А.Б. Парінов

                                                                                                      О.Є. Пилипенко