Ухвала
іменем України

12 травня 2020 року
м. Київ
справа № 481/617/18
провадження № 51-3344ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої                          ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 березня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 
06 червня 2019 року щодо нього із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження,
встановив:
На адресу Суду 05 травня 2020 року від ОСОБА_4 втретє надійшла касаційна скарга на вказані судові рішення із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження. Суть доводів скаржника у клопотанні зводиться до того, що він не мав об`єктивної можливості подати касаційну скаргу протягом встановленого законом строку, оскільки він відбуває покарання у виправній колонії, у зв`язку із запровадженням карантинних заходів на території України захисники відмовляються здійснювати виїзд до виправної колонії для підготовки касаційної скарги. Також просить взяти до уваги його статус учасника бойових дій.   
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Суд вважає, що касаційна скарга не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки подана після закінчення строку касаційного оскарження, встановленого у ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), та за відсутності підстав для його поновлення.
Так, згідно з ч. 1 ст. 117 пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений ухвалою суду за клопотанням заінтересованої особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати  у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Так, ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 було постановлено 
06 червня 2019 року. 04 липня 2019 року на адресу Суду від ОСОБА_4 надійшла касаційна скарга на вказані рішення, яка ухвалою від 09 липня 2019 року була залишена без руху із встановленням п`ятнадцятиденного строку на усунення недоліків. На виконання вказаної ухвали 07 серпня 2019 року від ОСОБА_4 надійшла уточнена касаційна скарга, яку Суд ухвалою від 12 серпня 2019 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернув засудженому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК.
ОСОБА_4 04 лютого 2020 року вдруге звернувся з касаційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження. Ухвалою від 10 лютого 2020 року засудженому було поновлено строк на касаційне оскарження, залишено скаргу без руху із встановленням п`ятнадцятиденного строку на усунення недоліків. Проте, ухвалою Суду від 17 березня 2020 року касаційну скаргу повернуто на підставі п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК. 
На адресу Суду 05 травня 2020 року від ОСОБА_4 втретє надійшла касаційна скарга на судові рішення щодо нього із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження. Проте, як убачається з матеріалів провадження з новою касаційною скаргою засуджений звернувся більше ніж через сім місяців після набрання вироком законної сили, а у клопотанні про поновлення строку ОСОБА_4 не відображено фактичних даних, які об`єктивно унеможливлювали йому звернутись у строк, передбачений законом із касаційною скаргою, оформленою відповідно до вимог ст. 427 КПК, з урахуванням положень статей 433, 436, 438 цього Кодексу. При цьому, посилання скаржника на запровадження карантинних заходів є неприйнятним, оскільки скаржник не був позбавлений можливості оскаржити судові рішення у визначений законом термін. 
Так, ухвалою Суду від 10 лютого 2020 року ОСОБА_4 вже поновлювався строк на касаційне оскарження,скаргу було залишено без руху із встановленням п`ятнадцятиденного строку на усунення недоліків. Ухвалу засуджений отримав 24 лютого 2020 року, відповідно строк на усунення недоліків для нього закінчувався 10 березня 2020 року. Засуджений скористався правом на подання нової касаційної скарги, яка 12 березня 2020 року надійшла на адресу суду, проте ухвалою Суду від 17 березня 2020 року була повернута на підставі п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК. 
Карантинні заходи, на які посилається засуджений були запроваджені Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року тобто поза межами як тримісячного строку на касаційне оскарження встановленого ч. 2 ст. 426 КПК так і поза межами п`ятнадцятиденного строку на усунення недоліків встановленого ухвалою Суду  від 10 лютого 2020 року (засуджений отримав її 24 лютого 2020 року).
За таких обставин у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження рішень місцевого та апеляційного судів слід відмовити. 
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і суд касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, не знайшов підстав для його поновлення. 
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, суд 
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, а касаційну скаргу разом з додатками повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                            ОСОБА_3