ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 р.	Справа № 520/12023/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Сіренко О.І. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 16.01.20 року по справі № 520/12023/19
          за позовом      ОСОБА_1  
          до     Головного управління ДПС у Харківській області             
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 8081-1303 від 30.06.2016 про сплату ОСОБА_1 земельного податку у розмірі 21205,21 гривень за 2016 рік.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Не погодившись з  рішенням суду  першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В  обґрунтування    вимог    апеляційної     скарги   відповідач  посилається   на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що податкове повідомлення-рішення № 8081-1303 від 30.06.2016 про сплату ОСОБА_1 земельного податку у розмірі 21205,21 гривень за 2016 рік  є законним та правомірним.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  
В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. 
Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів  вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 01 жовтня 2019 року представник позивача звернувся до ГУ ДПС у Харківській області із адвокатським запитом, в якому просив податковий орган надати письмо інформацію щодо податкових повідомлень-рішень, винесених відносно ОСОБА_1 по сплаті земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Листом від 07 жовтня 2019 року було надано інформацію про податкові повідомлення-рішення, винесені відносно ОСОБА_1 по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Інформацію про податкові повідомлення-рішення, винесені у відношенні ОСОБА_1 по сплаті нею земельного податку представнику позивача надано не було.
У зв`язку із цим, 11.10.2019 представник позивача звернувся до ГУ ДПС у Харківській області із адвокатським запитом, в якому просив надати письмово інформацію про те, чи виносились у 2015, 2016, 2017, 2018 та 2019 роках структурними підрозділами ГУ ДПС у Харківській області податкові повідомлення-рішення відносно ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про сплату нею земельного податку; у разі якщо такі податкові повідомлення-рішення виносились просив надати їх завірену копію, а також надати письмово інформацію про правові підстави їх винесення, інформацію про земельні ділянки, за які їх було винесено, надати письмовий розрахунок податкового зобов`язання, докази направлення таких податкових повідомлень-рішень на адресу ОСОБА_1 .
Також, просив  надати завірені копії документів, що були використані при розрахунку винесених ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень про сплату нею земельного податку, в т.ч. дані державного земельного кадастру; надати письмово інформацію про наявність або відсутність у ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) податкового боргу по сплаті земельного податку станом на день звернення.
Листом від 18.10.2019 р. відповідачем надано  відповідь на адвокатський запит, в якій    було повідомлено, що відносно позивача ОСОБА_2 винесені наступні податкові повідомлення – рішення, а саме: у 2015 винесено податкові повідомлення-рішення про сплату земельного податку: № 4810-17 від 19.09.2015 на суму 3397,95 гривень; №4811-17 від 19.09.2015 на суму 11840,84 гривень; № 4700-17 від 19.09.2015 на суму 14789,06 гривень.
У 2016 році винесено податкове повідомлення-рішення про сплату земельного податку № 8081-1303 від 30.06.2016 на суму 21205,21 гривень.
У 2017 році винесено податкове повідомлення-рішення про сплату земельного податку № 1788866-1303 від 30.06.2017 на суму 22477,52 гривень.
У 2018 році винесено податкове повідомлення-рішення про сплату земельного податку № 347186-1309-2038 від 30.06.2018 на суму 22477,52 гривень.
У 2019 році винесено податкове повідомлення-рішення про сплату земельного податку № 489821-5806-2038 від 13.03.2019 на суму 80919,94 гривень.
Судом встановлено, що вищевказаним листом не було надано копії даних податкових повідомлень-рішень, розрахунок податкових зобов`язань за ними, інформацію про документи (зокрема дані державного земельного кадастру), які використовувались при обчисленні таких податкових зобов`язань ОСОБА_1 , а також докази направлення таких податкових повідомлень-рішень на адресу ОСОБА_1 та їх одержання.
З огляду на вищевикладене, 23.10.2019 р. представник позивача звернувся до ГУ ДПС у Харківській області із адвокатським запитом, в якому, зокрема,  просив надати завірену копію податкового повідомлення-рішення № 8081-1303 від 50.06.2016 р. про сплату ОСОБА_1 земельного податку на суму 21205,21 гривень, а також надати розрахунок податкового зобов`язання за ним, інформацію про документи (зокрема дані державного земельного кадастру), які використовувались при обчисленні такого податкового зобов`язання ОСОБА_1 , а також надати докази направлення даного податкового повідомлення-рішення на адресу ОСОБА_1 та його одержання нею.
Листом від 29.10.2019 р. було повідомлено, що згідно наявної податкової інформації бази даних інформаційного ресурсу ДПС України ІС «Податковий блок» ОСОБА_1 була зареєстрована як платник земельного податку з 03.12.2013 р. за земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0594 га та за 2015-2019 роки їй було нараховано земельний податок за вказану земельну ділянку відповідно до додатку 2 до рішення 11 сесій Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 р.
Однак, як встановлено судом та підтверджено в судовому засіданні,   ОСОБА_1 не належить на праві власності та не перебуває у користуванні земельна ділянка площею 0,0594 га за адресою: АДРЕСА_1 . 
На підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2013 ОСОБА_1 належать на праві приватної власності нежитлові приміщення 2-го поверху Лі 1-6, 23-29; 3-го поверху № 1-21; антресолі № 1-3 загальною площею 1517,9 кв.м. в літ. «О-З», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані нежитлові приміщення знаходяться у триповерховій будівлі, в якій крім належних ОСОБА_1 знаходяться нежитлові приміщення, які належать іншим співвласникам, що підтверджується наданими до суду документами.
Непогодившись з податковим повідомленням-рішенням № 8081-1303 від 30.06.2016 р., позивач звернулась з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що нарахування земельного податку ОСОБА_1 за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає вимогам діючого законодавства України, а тому податкове повідомлення-рішення № 8081-1303 від 30.06.2016 р. підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно з п.п.12.1.2 п.12.1 ст.12 ПК України Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних та міських рад.
Частиною 1 статті 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.
Підпунктом 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. За приписами п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Відповідно до п. 270.1 ст. 270 ПК України, об`єктами оподаткування плати за землю є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Відповідно до п. 286.6 ст. 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб.
Згідно з пунктом 287.8 статті 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Відповідно до абз. 1 п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Визначення даних державного земельного кадастру міститься у п. 14.1.42. ст. 14 ПК України, відповідно до якої це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.
Порядок одержання органами державної влади та місцевого самоврядування відомостей і документів Державного земельного кадастру України для здійснення своїх повноважень регламентовано Законом України «Про державний земельний кадастр».
Так, відповідно до абз. 2 п. 286.1 ст. 286 ПК України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про державний земельний кадастр» для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок, розташованих на відповідній території, на безоплатній основі.
Стаття 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» вказує, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) сходить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється ля сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права з відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 7 ст. 38 Закону України «Про державний земельний кадастр» для отримання відомостей Державного земельного кадастру заявник або уповноважена ним особа подає Державному кадастровому реєстратору або іншій особі, яка відповідно до частини першої цієї статті надає відомості з Державного земельного кадастру: заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; документ про оплату послуг за надання витягу з Державного земельного кадастру (крім випадків, і означених цим Законом в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб); документ, який підтверджує повноваження діяти від імені заявника (у разі подання заяви повноваженою особою заявника).
У разі подання заяви органом державної влади, органом місцевого самоврядування у заяві зазначаються підстави надання відповідної інформації з посиланням на норму закону, яка передбачає право відповідного органу запитувати таку інформацію, а також реквізити справи, у зв`язку з якою виникла потреба з отриманні інформації. Такі заяви розглядаються у позачерговому порядку.
Відповідно до абз. 10 ч. 7 ст. 38 Закону України «Про державний земельний кадастр» видача відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку або мотивованої відмови у наданні таких відомостей за бажанням заявника здійснюється Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування або направленням зазначеними особами поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.
Відповідно до абз. 18 ч. 7 ст. 38 Закону України «Про державний земельний кадастр» форми витягу, довідки з Державного земельного кадастру, повідомлення про відмову у наданні відомостей, а також порядок обліку заяв і запитів про отримання відомостей Державного земельного кадастру встановлюються Порядком ведення Державного земельного кадастру.
Таким чином, судова колегія звертає увагу на те, що Податковий кодекс України чітко визначає, що є даними державного земельного кадастру, які можуть та мають використовуватись при нарахуванні громадянам земельного податку, а Закон України «Про державний земельний кадастр» чітко визначає порядок одержання органами державної влади та місцевого самоврядування (зокрема, органами ДФС України) даних державного земельного кадастру для здійснення своїх повноважень.
Суд апеляційної інстанції вважає хибними доводи скаржника про те, що згідно наявної податкової інформації бази даних інформаційного ресурсу ДПС України ІС «Податковий блок» гр. ОСОБА_1 зареєстрована як платник земельного податку з 27.09.2013 року за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0594 га., оскільки відповідачем не було надано до матеріалів справи жодного документу, який би дозволив встановити факт наявності у ОСОБА_1 у власності чи користуванні земельної ділянки за зазначеною адресою.  
Натомість, судом встановлено, що ОСОБА_1 не належить на праві власності та не перебуває у користуванні земельна ділянка площею 0,0594 га за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2013 ОСОБА_1 належать на праві приватної власності нежитлові приміщення 2-го поверху № 1-6, 23-29; 3-го поверху № 1-21; антресолі № 1-3 загальною площею 1517,9 кв.м. в літ. «О-З», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не заперечує  наявність обов`язку сплачувати земельний податок за користування земельною ділянкою, проте не погоджується із способом нарахування такого податкового зобов`язання (розрахунку), який не відповідає положенням Податкового кодексу України, внаслідок чого, на її думку,  податкове зобов`язання  було незаконно збільшено в декілька разів.
У постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 820/7225/16 зазначено, що судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що позивач у справі є власником двох нежитлових приміщень, які знаходяться в багатоквартирному будинку. Відповідно за земельну ділянку, на якій розташований зазначений будинок, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, судова колегія вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що нарахування земельного податку ОСОБА_1 за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам діючого законодавства України, а тому податкове повідомлення-рішення № 8081-1303 від 30.06.2016 р. є таким, що підлягає скасуванню.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78  цього Кодексу.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року по справі  520/12023/19 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року по справі № 520/12023/19  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	В.А. Калиновський	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.І. Сіренко    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  30.04.2020 року