ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року	Львів	Справа №260/653/19 пров. №А/857/26/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Улицького В.З., 
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі №260/653/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України треті особи Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції Гаврилко С.Є., час ухвалення 10.42 год., місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту рішення - 18.11.2019р.),-

В С  Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась із позовом до Фонду державного майна України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про визнання протиправною бездіяльності Фонду державного майна України щодо неповідомлення та непропонування ОСОБА_1 , всіх вакантних посад, що з`явились в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях починаючи з 18.04.2019 року по 25.04.2019 року включно, та зобов`язання Фонд Державного майна України повідомити та запропонувати ОСОБА_1 всі вакантні посади, що з`явились в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, починаючи з 18.04.2019 року по 25.04.2019 року включно.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача перебувала на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, яке перебуває у стані припинення у зв`язку з прийняттям Фондом державного майна України (далі по тексту - Фонд державного майна України; Фонд) наказу № 232 від 06 березня 2019 року «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України», яким проведено реорганізацію Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області шляхом злиття трьох регіональних відділень - Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, Регіонального відділення ФДМУ по Волинській області, Регіонального відділення ФДМУ по Львівській області та створення на їх базі нового Регіонального відділення Фонду. У зв`язку з чим позивача 18 квітня 2019 року було попереджено про наступне вивільнення та запропоновано для переведення вакантну посаду заступника начальника Управління забезпечення відділу приватизації, управління державним майном та корпоративним правими Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях. Позивач вказує, що відповідачем було порушено його право на працю, зокрема на її вільний вибір, а також встановлені державною гарантії щодо сприяння збереженню роботи, оскільки в порушення статті 492 КЗпП України, позивачу не було запропоновано всі наявні в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, які б відповідали її займаній посаді та кваліфікації.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року в  задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржуваним рішенням суд фактично обмежив трудові права, які підлягають захисту в судовому порядку, виключно правом на захист від незаконного звільнення, чим створив перешкоди ОСОБА_1 у доступі до правосуддя. 
Апелянт вказує на те, що матеріалами справи не спростовано, що після попередження про наступне вивільнення, Відповідачем, починаючи з 18.04.2019 року ОСОБА_1 не було запропоновано всі наявні в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях посади, які вона може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, що відповідають її професії чи спеціальності. Зокрема, посаду заступника начальника РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області (яка була вакантна станом на 24.04.2019 року), а також ряд посад у Управлінні забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області: у відділі приватизації, управління державним майном та корпоративними правами - 7 посад; у відділі орендних відносин - 6 посад; у відділі оцінки майна та майнових прав - 6 посад; у відділі документального забезпечення, адміністративно-господарської та інформаційно- аналітичної роботи - 7 посад; у секторі забезпечення повноважень з контролю - 3 посади; всього по управлінню - 29 посад, а також у секторі претензійно-позовної роботи у Закарпатській області РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - З посади.
Вважає, що непропонування державному службовцю всіх вакантних посад, які з`являлися у відповідному органі з моменту попередження про наступне звільнення, призводить до порушення його прав і до моменту звільнення, адже в таких умовах працівник позбавлений вільно обрати рівнозначну посаду, яка належить до однієї групи оплати праці, або не є суттєво нижчою, що беззаперечно впливає як на розмір заробітної плати, так і на відрахування з неї, від чого, в свою чергу, залежить і розмір пенсії.
Оскаржувана бездіяльність Відповідача безпосередньо порушує право Позивача на працю, зокрема на її вільний вибір, встановлені державною гарантії щодо сприяння збереженню роботи, а також як на розмір заробітної плати, так і на розмір пенсійного забезпечення.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідачем та третіми особами подані відзиви на апеляційну скаргу.
Третя особа, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції, а лише зводяться до переоцінки доказів, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Також вказує на те, що Фонд листам від 18.06.2019р. №10-09-11285 додатково до попередження про наступне вивільнення та пропонуванням посади заступника начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області - начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, Апелянту запропонував всі вакантні посади, які не запропоновані іншим працівникам. Проте, Апелянт своїм листом від 26.06.2019 особисто повідомила, що не погоджується на жодну із запропонованих посад. 
Щодо доводів апелянта про обмеження судом трудових прав ОСОБА_1 , виключно правом на захист від незаконного звільнення, тим самим створивши перешкоди у доступі до правосуддя, то  також вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки трудові права позивача з виконанням (чи не виконанням) Фондом вимог статті 49-2 КЗпП України щодо одночасного з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці пропонування працівникові іншої роботи на тому самому підприємстві, в установі, організації (всіх наявних посад) не порушені, оскільки на цьому етапі саме звільнення (порушення трудових прав, яке може бути поновлене судом) не відбулося.
Відповідач, Фонд державного майна України, у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що вважає апеляційну скаргу позивача безпідставною, необґрунтованою та такою що не спростовує висновки суду першої інстанції. 
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5 і КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. 
У зв`язку з реорганізацією регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області шляхом злиття трьох регіональних відділень - Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, Регіонального відділення ФДМУ по Волинській області, Регіонального відділення ФДМУ по Львівській області та створення на їх базі нового Регіонального відділення Фонду, ОСОБА_1 запропоновано посаду заступника начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області - начальника  відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях. Посада заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській обласні, на яку посилається позивач, запропонована була ОСОБА_2 Наказом Фонду державного майна України з кадрових питань особового складу від 23 квітня 2019 року № 115-р «Про призначення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 призначено на посаду заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області з 24 квітня 2019 року. 
Фонд у визначений законом строк (за два місяці) попередив ОСОБА_1 про наступне вивільнення та запропонував їй посаду відповідно до її кваліфікації та категорії («Б»). 
Однак, тільки 26.06.2019 ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої посади заступника начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області - начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та інших запропонованих листом відповідача від 18.06.2019 № 10-09-11285 вакантних посад, незапропонованих іншим працівникам, наявних у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, тобто апелянт більш ніж два місяці визначалась із запропонованою посадою. З урахуванням наведеного, вважає твердження апелянта щодо бездіяльності Фонду є підставними.
Щодо обмеження судом трудових прав ОСОБА_1 , виключно правом на захист від незаконного звільнення, тим самим створивши перешкоди у доступі до правосуддя, то Фонд вважає, що трудові права ОСОБА_1 з виконанням (чи не виконанням) Фондом вимог статті 49 КЗпП України щодо одночасного з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці пропонування працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації (всіх наявних посад) не порушені, оскільки на цьому етапі саме звільнення (порушення трудових прав, яке може бути поновлене судом) не відбулося.
Третя особа, Регіональне відділення Фонду державного майна  України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що вимоги апеляційної скарги вважає безпідставними, необґрунтованими, подані докази такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Вважає, що Фонд вжив всіх заходів стосовно переведення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням її посади, а саме: попередив ОСОБА_1 , у визначений законодавством строк про наступне вивільнення (за два місяці); запропонував їй посаду відповідно до її кваліфікації та категорії («В»), тобто виконав вимоги статті 49-2 КЗпП України частин 1 та 3 КЗпП України. На даний час посада заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області не може бути запропонована ОСОБА_1 так як, не є вакантною, оскільки це буде суперечити нормам чинного законодавства. Окрім того, такі дії порушать законні права ОСОБА_2 , яку призначено на цю посаду. Крім того, законодавець наділив, зокрема, уповноважені органи дискреційними повноваженнями щодо пропонування працівникові іншої роботи на власний розсуд.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. 
Представник відповідача та третьої особи проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що у відповідності до наказу голови Фонду Державного майна України від 12 грудня 2008 року № 241-р ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області з 15 грудня 2008 року.
Наказом голови Фонду Державного майна України від 24 листопада 2014 року № 146-р ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області з 24 листопада 2014 року.
Листом від 11 квітня 2019 №10-09-7215 Фонд державного майна України звернувся до начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях з проханням про надання пропозицій щодо переведення працівників регіональних відділень Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, які займають посади заступників начальників них регіональних відділень.
Листом від 17 квітня 2019 №01-001-00008 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях на адресу, Фонду надано пропозиції, відповідно до яких, зокрема, ОСОБА_1 вирішено запропонувати посаду заступника начальника управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області - начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.
Листом від 18 квітня 2019 року №10-09-7666 Фонд державного майна України направив на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях попередження про наступне вивільнення працівників Регіонального відділення Фонду: державного майна України по Львівській області, Регіонального відділення фонду державного майна України по Закарпатській області та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області, які займають посади начальників регіональних відділень, а також перших заступників та заступників начальників цих регіональних відділень, із наданням повноважень щодо ознайомлення зазначених працівників із попередженнями.
18 квітня 2019 року позивача було попереджено про наступне вивільнення та запропоновано для переведення вакантну посаду заступника начальника управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області - начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях. Однак, позивач відмовилася від запропоновано посади.
Відповідач вказує, що позивачу не було запропоновано переведення на посаду заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області, оскільки така не була вакантною і не може бути запропонована ОСОБА_1 , оскільки це буде суперечити чинному законодавству та порушить права ОСОБА_2 ..
Як вбачається з матеріалів справи, 19 квітня 2019 року ОСОБА_2 було попереджено про наступне вивільнення та запропоновано для переведення вакантну посаду заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області.
Наказом Фонду державного майна України з кадрових питань особового складу від 23 квітня 2019 року № 115-р «Про призначення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 призначено на посаду заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області з 24 квітня 2019 року.
Листом від 03 червня 2019 року № 10-09-10300 Фонд повторно направив на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях попередження про наступне вивільнення працівників Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області, які займають посади начальників регіональних відділень, а також перших заступників та заступників начальників цих регіональних відділень, зокрема першого заступника начальника Регіонального відділення Зонду державного майна України по Закарпатській області ОСОБА_1 , із проханням: у разі прийняття зазначеними працівниками рішення про призначення на запропоновані посади направити на адресу Фонду попередження про наступне вивільнення з відміткою про згоду та відповідні заяви; у разі відмови працівників від запропонованих посад надати не пізніше ніж за 5 днів до дати, що не перевищує двох місяців з моменту вручення попередження про наступне вивільнення, на адресу Фонду перелік всіх вакантних посад, наявних у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, що не запропоновані іншим працівникам.
Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях листом від 13 червня 2019 року № 01-05-00592 надало перелік всіх вакантних посад, наявних у регіональному відділенні, що не запропоновані іншим працівникам.
Фонд листом від 18 червня 2019 року № 10-09-11285 додатково до попередження про наступне вивільнення із запропонуванням посади заступника начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області - начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами, враховуючи лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 13 червня 2019 року № 01-05-00592, запропонував ОСОБА_1 не запропоновані іншим працівникам вакантні посади.
26 червня 2019 року ОСОБА_1 повідомила, що не погоджується на призначення на жодну із запропонованих у листі Фонду від 18 червня 2019 року № 10-09-11285 посад.
Відповідно до статті 87 частини 1 пункту 1 Закону України «Про державну службу», Закону України «Про Фонд державного майна України», враховуючи лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області від 26 червня 2019 року № 01-09-01402, наказом Фонду з кадрових питань (особового складу) від 27 червня 2019 року № 260-р ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області з 27 червня 2019 року.
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що оцінка дій (бездіяльності) відповідача щодо неповідомлення та непропонування ОСОБА_1 , всіх вакантних посад, що з`явились в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях починаючи з 18.04.2019 року по 25.04.2019 року включно, та зобов`язання Фонд Державного майна України повідомити та запропонувати ОСОБА_1 всі вакантні посади, що з`явились в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, починаючи з 18.04.2019 року по 25.04.2019 року включно повинна надаватися судом у випадку оскарження протиправності звільнення позивача.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Фонд державного майна України»).
Відповідно до пункту 1 Положення про представництво Фонду державного майна України у районі, місті, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 №678, представництво Фонду державного майна України у районі, місті (далі - представництво) є територіальним органом Фонду державного майна України (далі - Фонд), який утворюється у разі необхідності Фондом і підпорядковується йому та відповідному регіональному відділенню Фонду (далі - регіональне відділення).
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, перебуває у стані припинення у зв`язку з прийняттям Фондом державного майна України наказу № 232 від 06 березня 2019 року «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України», яким проведено реорганізацію Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області шляхом злиття трьох регіональних відділень - Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, Регіонального відділення ФДМУ по Волинській області, Регіональне відділення ФДМУ по Львівській області та створення на їх базі нового Регіонального відділення Фонду. 
Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 13 травня 2019 року № 459 «Про визнання дня початку роботи РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях» днем початку роботи Регіонального відділення визначено 15 травня 2019 року.
Частиною 1  статті 5 Закону України «Про державну службу» (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про державну службу»,  однією з підстав для зміни істотних умов державної служби  визначено ліквідацію або реорганізацію державного органу.
Відповідно до статті 87 частини 1 пункту 1 Закону України «Про державну службу», підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
Статтею 87 частиною 3 Закону України «Про державну службу» встановлено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. У такому разі положення статті 43 Закону України «Про державну службу» не застосовуються.
Звільнення на підставі статті 87 частини 1 пункту 1 Закону України «Про державну службу» допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації, або якщо він відмовляється від такого переведення.
Згідно із статтею 2 частиною 1 пунктом 4 Закону України «Про державну службу» посада державної служби - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу.
Посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців стаття 6 «Категорії посад державної служби» Закону України «Про державну службу».
Згідно із статтею 36 частиною 3 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (стаття 40 частина 1 пункт 1 КЗпП України).
Відповідно до статті 40 частини 1 пункту 1 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Статтею 40 частиною 2 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених і пункті 1 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Статтею 492 КЗпП України встановлено процедуру вивільнення працівників, зокрема у відповідності до статті 492 її частини 1 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує   працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації ( ст. 492 КЗпП України).
Згідно із частиною 1 статті 2  КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У відповідності до статті 4 частини 1 пункту 8 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
У відповідності до статті 5 частини 1 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Таким чином, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у публічно-правовому спорі є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.
Крім цього, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли стались зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто відбулось припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.
Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
З урахуванням наведеного, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, однак оспорювані дії або бездіяльність повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Відповідно на противагу вказаному вище, не порушують права чи інтереси ті дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які не впливають на суб`єктивні права та обов`язки особи, зокрема, ті, вчинення яких особа не вправі вимагати від суб`єкта владних повноважень.
Отже, з аналізу наведених вище норм  матеріального права, обставин справи та предмету позову слідує, що  права  позивача з виконанням чи не виконанням відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України щодо одночасного з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці пропонування працівникові іншої роботи на тому самому підприємстві, в установі, організації (всіх наявних посад) не порушені, оскільки на цьому етапі саме звільнення (порушення трудових прав, яке може бути поновлене судом)  не відбулося.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те що, оскільки у даній справі відсутнє порушене право позивача, то як наслідок відсутні правові підстави для задоволення позову.
Також суд вірно зазначив, що непропонування позивачу, всіх вакантних посад у зв`язку із процедурою вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва і праці, що передбачена статтею 49-2 КЗпП України, не є рішенням про звільнення позивача, тому у даних правовідносинах оскаржувана бездіяльність відповідача не свідчить про порушення трудових прав позивача. 
Оцінка таких дій чи бездіяльності відповідача повинна надаватися судом у випадку оскарження протиправності звільнення позивача.
Згідно відомостей з автоматизованої системи КП «Діловодство спеціалізованого суду», в провадженні Закарпатського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа № 260/1084/19 за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, де в якості третіх осіб позивачем зазначено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях  про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на займаній посаді, в якій ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року було відкрито загальне позовне провадження.
У ході розгляду вказаної вище адміністративної справи, судом може бути надана оцінка діям (бездіяльності) відповідача щодо неповідомлення та непропонування ОСОБА_1 , всіх вакантних посад, що з`явились в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях починаючи з 18.04.2019 року по 25.04.2019 року включно, а відтак яким чином такі дії чи бездіяльність відповідача вплинули на звільнення позивача. 
Крім цього, саме за результатами вказаної справи судом може бути ухвалене рішення й щодо зобов`язання Фонду Державного майна України повідомити та запропонувати ОСОБА_1 всі вакантні посади, що з`явились в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, починаючи з 18.04.2019 року по 25.04.2019 року включно.
Відповідно до статті 2 частини 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіривши оскаржені позивачем дії відповідача, апеляційний суд вважає, що такі відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності не дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправним та підлягають визнанню їх протиправними.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують  та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення  суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі №260/653/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. З. Улицький  	
Повне судове рішення складено 06.05.2020р.