ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/17521/17                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  09 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Беспалова О.О., 
                                        Ключковича В.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Консалтінг Плюс" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча архітектурна майстерня А. Пашенько" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Консалтінг Плюс", Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк", Публічне акціонерне товариство "Таскомбанк" про визнання дій протиправними, 
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Творча архітектурна майстерня А. Пашенько" про визнання протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо укладення Договорів про передачу частини активів та зобов`язань неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на користь приймаючого банку - Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» від 23.06.2017 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо укладення договорів про передачу частини активів та зобов`язань публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" на користь Публічного акціонерного товариства "Таскомбанк".
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Товариством з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Консалтінг Плюс" та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб подано апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в яких:
- Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Консалтінг Плюс" просить скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі.
- Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Консалтінг Плюс" обґрунтовані тим, що наявні підстави для закриття провадження у справі з мотивів непідсудності даної справи адміністративним судам. Крім того, вказано, що Договори про передачу активів ПАТ «Діамантбанк» на користь ПАТ «Таскомбанк» укладені між двома юридичними особами, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є підписантом договорів. Крім того, наголошено на відсутність порушеного права позивача в межах спірних правовідносин з огляду на те, що станом на момент звернення до суду права позивача не були і не могли бути порушені, оскільки процедура ліквідації в ПАТ «Діамантбанк» не завершена, а черговість задоволення вимог позивача ще не настала.
Доводи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб обґрунтовані тим, що ним дотримано процедуру оголошення конкурсу та передачу частини активів та зобов`язань неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на користь приймаючого банку - Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк», зокрема, п. 3 ч. 3 ст. 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наголошено також на тому, що позивач не є учасником публічних правовідносин та заявляє про порушене право цивільне, а відтак не може бути визнаний особою, яка вправі звертатись до суду в зв`язку з втручанням органів влади в особі Фонду у її суб`єктивні права.
У відзиві Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча архітектурна майстерня А. Пашенько" на апеляційну скаргу вказано про обгрунтованість рішення суду першої інстанції та про безпідставність доводів апелянта, зокрема, з огляду на те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а спірні правовідносини стосуються його прав та інтересів, що вказує не безпідставність доводів апелянта про відсутність порушеного права.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням правління Нацбанку України від 24.04.2017 № 264-рш/БТ ПАТ «Діамантбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних відповідно до вимог статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність».
На підставі вищезазначеного рішення, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 квітня 2017 року № 1684 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Діамантбанк» (далі - банк) з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24 квітня 2017 року до 23 травня 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Діамантбанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків ОСОБА_1 строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24 квітня 2017 року до 23 травня 2017 року включно.
28.04.2017 на сайті відповідача було розміщено оголошення про початок відкритого конкурсу серед попередньо кваліфікованих осіб, зацікавлених взяти участь у виведенні з ринку неплатоспроможного банку ПАТ «Діамантбанк» у способи, передбачені пунктами 2 та 3 частини другої статті 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, на сайті Фонду були розміщені Умови відкритого конкурсу серед попередньо кваліфікованих осіб, зацікавлених взяти участь у виведенні з ринку неплатоспроможного банку ПАТ «Діамантбанк» у способи, передбачені пунктами 2 та 3 частини другої статті 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», затверджені рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.04.2017 р. № 1741.
17.05.2017 Фондом внесені зміни до Умов конкурсу та викладено п. 9 Умов конкурсу в наступній редакції: «Конкурсні пропозиції розглядаються (конкурс проводиться) Фондом у строк по 29.05.2017 включно. Цей строк може бути продовжено/поновлено (у тому числі після його спливу) рішенням Фонду у разі продовження/поновлення строку, передбаченого пунктом 7 цих Умов відкритого конкурсу».
04.05.2017 Фондом оголошено конкурс з замовлення послуги з проведення незалежної оцінки активів Банку, про що повідомлено учасникам електронним повідомленням № 048-9365/17. В додатку 2 до зазначено електронного повідомлення містилось технічне завдання (арк. справи 161, том 1) із якого вбачається, що проведення оцінки автотранспорту, спецтехніки, обладнання, нерухомості має здійснюватися без обов`язкового огляду активів. Пунктом 3.4. конкурсної документації (додаток 1) встановлено строк розкриття пропозицій 11.05.2017 p., а надання послуг - до 16.05.2017 р.
23.05.2017 рішенням виконавчої дирекції Фонду № 2074 затверджено план врегулювання (далі - План врегулювання) (а.с. 24-117 т.6). В подальшому 22.06.2017 р. рішенням виконавчою дирекцією Фонду затверджено зміни до Плану врегулювання (а.с. 118-120 т.6).
22.06.2017 рішенням НБУ було відкликано ліцензію Банку.
23.06.2017 було укладено договір про передачу приймаючому банку (ТАС) активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, відповідно до якого ТАС приймав гарантовані зобов`язання на суму 1 128 378 825 грн. (додаток 17 до позовної заяви), активи, перелічені в реєстрі основних засобів на суму 5 924 207 грн., права вимоги на суму 6 730 000 грн., активи та права вимоги, зазначені в п. 9.12. договору (арк. справи 121- 208 т.7, 1-116 т.8).
Позивач, вважаючи дії щодо передачі частини активів та зобов`язань неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на користь приймаючого банку - Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» протиправними та такими, що порушують його інтереси, звернувся з даним позовом до суду. 
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив, зокрема, з того, що нормами встановленого на підставі частини 1 статті 39-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Порядку проведення Фондом відкритого конкурсу з метою виведення неплатоспроможного банку з ринку передбачено певну послідовність дій при проведенні конкурсу. Натомість, відповідачем визначено вид та вартість активів та зобов`язань за добу до укладення договору про їх передачу, що призвело до порушення прав позивача щодо повернення коштів.
Оцінюючи доводи апелянтів у взаємозв`язку з обставинами справи, колегія суддів виходить з наступного.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії, дії чи бездіяльність.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Водночас, структура банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначені Законом України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-III), за змістом ст. 2 якого банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.
Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (п. 8 ч. 2 ст. 4 цього Закону).
Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.
У розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом № 2121-III. Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).
За змістом ч. 1, 3 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання (частина п`ята статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).
Частинами 1, 2 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом уповноваженою особою Фонду межах та порядку.
За змістом ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, - не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.
Системний аналіз наведених нормативних приписів дозволяє дійти висновку, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому, банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Як вбачається зі змісту позову, у даній справі оскаржуються дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо укладення Договорів про передачу частини активів та зобов`язань неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк».
Отже, спірні правовідносини у сфері банківської діяльності полягають у здійсненні процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.
Згідно з п. 1, 10, 15 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 1, 10, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу). 
Враховуючи, що спір у цій справі виник з приводу оскарження дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо передачі частини активів та зобов`язань неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на користь приймаючого банку - Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк», то суд апеляційної інстанції приходить висновку, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а підлягає розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України.
Тобто, даний позов спрямований на захист прав у сфері господарських правовідносин, а не публічно - правових відносин, що виключає можливість його розгляду та вирішення в порядку адміністративного судочинства.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки виник між юридичною особою та суб`єктом владних повноважень поза межами публічно-правових правовідносин, а тому має вирішуватись за правилами Господарського процесуального кодексу України.
Отже, доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Консалтінг Плюс" знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, при цьому, всі інші доводи щодо відсутності підстав для задоволення позову, зокрема, у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки стосуються розгляду справи по суті.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Частиною 1 статті 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Розглянувши доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Консалтінг Плюс" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, викладені в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено порушенням норм процесуального права, тому оскаржуване рішення необхідно скасувати та провадження у справі закрити, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
У силу приписів ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Відтак, на виконання ч. 1 ст. 239 КАС України колегія суддів вказує на наявність права позивача протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. 
Керуючись ст.ст. 238-239, 242, 308, 311, 315, 319, 321-322, 325, 328-329 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну  скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Консалтінг Плюс" задовольнити. 
Апеляційну  скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року скасувати, та ухвалити постанову, якою провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча архітектурна майстерня А. Пашенько" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Консалтінг Плюс", Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк", Публічне акціонерне товариство "Таскомбанк" про визнання дій протиправними закрити.
Роз`яснити позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до суду господарської юрисдикції, та, що він має право протягом десяти днів з дня отримання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                                      Парінов А.Б.

Судді:                                                                                          Беспалов О.О.

                                                                                                    Ключкович В.Ю.