ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2020 року
Справа № 643/4119/17
Провадження № 22ц/818/1291/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого — судді Тичкової О.Ю.
суддів — Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,
сторони справи:
позивач – Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова, ухвалене 27 листопада 2019 року у складі судді Сугачової О.О., -
установив:
У березні 2017 року Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (надалі Управління) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на рахунок Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надмірно виплачену грошову допомогу в розмірі 12 816 грн 74 коп. та судові витрати.
Позовна заява мотивована тим, ОСОБА_1 зверталася до Управління з заявами від 12 січня 2016 року, 18 липня 2016 року про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг. Рішенням Управління від 03 лютого 2016 року ОСОБА_1 була призначена адресна допомога для покриття витрат на проживання , в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 21 січня 2016 року по 10 липня 2016 року щомісячно в розмірі 1074 грн. Рішенням Управління від 18 липня 2016 року подовжена виплата адресної допомоги з 18 липня 2016 року по 17 січня 2017 року в розмірі 1130 грн. Розпорядженням від 04 травня 2016 року зроблено перерахунок допомоги з 01 травня 2016 року по 10 липня 2016 року в розмірі 1130 грн. За результатами перевірки, проведеної Північно-Східним офісом Державної Аудиторської служби України ревізії законності призначення, нарахування та виплати усіх видів соціальної допомоги, пільг, субсидій та інших виплат за період з 01 січня 2014 року по 01 листопада 2016 року, виявлено, що ОСОБА_1 придбала у власність на підставі договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2014 року житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , про що не повідомила Управління під час заповнення заяв про призначення щомісячної адресної допомоги. У зв`язку з виявленим фактом наявності у власності ОСОБА_1 іншого житлового приміщення, розпорядженням Управління № 2 від 15 грудня 2016 року їй відмовлено у призначені допомоги. Згідно з довідкою Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ХОДА від 03 січня 2017 року № 5547 переплата грошової допомоги за період з 12 січня 2016 року по 10 липня 2016 року склала 12816,74 грн. 13 січня 2017 року відповідачу направлено повідомлення про наявність переплати та можливість повернути надмірно сплачену грошову допомогу, однак відповідачка у добровільному порядку зазначені грошові кошти не повернула.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що придбане 28.10.2014 на ім`я ОСОБА_1 житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , є таким, що непридатне для проживання, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду. На час звернення ОСОБА_1 до відповідача з заявою про надання адресної щомісячної допомоги діяв п.6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 (надалі Порядок), що передбачав відсутність у особи права на грошову допомогу у разі, коли будь - хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України. На час розгляду Постановою КМУ від 31.05.2017 № 370  п. 6 Порядку викладений у новій редакції, а саме: «грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану». Керуючись ст. 58 Конституції України, суд застосував до спірних правовідносин положення п. 6 Порядку в редакції постанови КМУ від 31.05.2017 № 370 тому, що це положення діяло на час розгляду спору та пом`якшує відповідальність   ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з рішенням суду, Управління подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно встановив фактичні обставини у справі, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи, та, як слідство, порушив норми матеріального права. На момент звернення за грошовою допомогою Постанова діяла у редакції постанови № 427 та виключала можливість надання допомоги у разі, коли будь - хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України. При зверненні до Управілння відповідач приховала наявність у її сім`ї у власності житлового приміщення, тобто надала недостовірні відомості, що істотно вплинули на право призначення грошової допомоги та є підставою для її стягнення на користь держави. Надані представником відповідача докази на підтвердження непридатності для проживання належного відповідачці житлового приміщення не є належними. А саме, акт обстеження технічного стану житлового приміщення квартири не відповідає вимогам Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п.4 ч.1, ч.ч. 2, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, 28.12.2015 ОСОБА_1 була взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_2 ( а.с. 8). 
Згідно з даними посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є інвалідом другої групи з 13.09.04 довічно (а.с. 6).
Дванадцятого січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Управління з заявою про призначення їй щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 9- 10). При складанні зазначеної заяви в розділі «Інформація щодо наявності у будь – кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції» нею зазначена відповідь: «Ні». 
Рішенням Управління від 03.02.2016 ОСОБА_1 призначена допомога на проживання як переміщеній особі, інваліду 2 – ої групи у розмірі 1074 грн щомісячно з 12.01.2016 по 10.07.2016 (а.с. 13).
18 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Управління з аналогічною заявою, у якій просила призначити їй допомогу на новий строк та також зазначила, що у будь – кого з членів її сім`ї у володінні не має житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України (а.с. 14).
Рішенням Управління від 18.07.2016 відповідачці була призначена виплата адресної допомоги з 18.07.2016 по 17.01.2017 в розмірі 1130 грн ( а.с. 15).
Згідно з поясненнями представника Управління перевіркою, проведеною Північно-Східним офісом Державної Аудиторської служби України ревізії законності призначення, нарахування та виплати усіх видів соціальної допомоги, пільг, субсидій та інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державної адміністрації Московського району Харківської міської ради за період з 01.01.2014 по 01.11.2016, було виявлено, що ОСОБА_1 28.10.2014 набула право власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , але на зазначила про цей факт під час заповнення заяв про призначення щомісячної адресної допомоги. 
У зв`язку з виявленням факту наявності у власності відповідачки іншого житлового приміщення розпорядженням Управління № 2 від 15.12.2016 відповідачці було відмовлено в призначені допомоги та пораховано переплату з 12.01.2016 по 10.07.2016 та з 18.07.2016 по 17.01.2017 (а.с. 16).
Згідно з довідкою Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ХОДА від 03.01.2017 № 5547 зазначена переплата склала 12816 грн 74 коп. (а.с. 19).
Повідомленням від 13.01.2017 Управління запропонувало Ващенко В.М. повернути переплату грошової допомоги у розмірі 12816 грн 74 коп. шляхом сплати на рахунок Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (а.с. 17-18).
Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, визначений Порядком.
Відповідно до пунктів 2, 3, 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі і на оплату житлово-комунальних послуг, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Порядок ведення обліку осіб, які переміщуються, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 10 Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.
Отже, питання щодо призначення особі грошової допомоги, передбаченої Порядком № 505, вирішується уповноваженим органом, який зобов`язаний перевірити надані такою особою документи та на їх підставі прийняти відповідне рішення.
Виплата такої допомоги обмежена строком до шести місяців, але у випадку прийняття уповноваженим органом рішення на такий строк, останній не звільняється від обов`язку перевіряти та контролювати правомірність здійснення виплат призначеної грошової допомоги.
Відповідно до пункту 6 Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.
За змістом пункту 11 Порядку уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.
Аналізуючи наведену норму, судова колегія приходить до висновку, що повернення грошової допомоги можливо у випадках, коли особа навмисно подала недостовірні відомості, тобто в діях зазначеної особи має бути наявний прямий умисел, намір ввести в оману орган державної влади.
Разом з тим, зі змісту бланків заяв від 12.01.2016 та від 18.07.2016 вбачається, що ОСОБА_1 були надані для заповнення бланки заяв, які містили питання щодо наявності у будь – кого із членів сім`ї заявника житлового приміщення у володінні, а не у власності. 
Тобто форма бланку не була приведена відповідно до вимог Постанови КМУ від 31.03.2015 року, якою були внесені зміни до наявності підстав для отримання допомоги, а саме вимога про відсутність у будь – кого з членів сім`ї заявника у володінні житлового приміщення змінено на вимогу про відсутність  у таких осіб житлового приміщення у власності.
Як слідує зі змісту Порядку він був прийнятий саме з метою надання допомоги окремим категоріям громадян для покриття витрат на проживання в конкретному житловому примішенні, що зумовлені вимушеною зміною місця проживання та необхідністю знайти та забезпечити себе іншим житлом.
При цьому з аналізу внесених згаданих вище змін до даного нормативного акту та положень акту в цілому слідує, що обмеживши виплату саме «володінням житловим приміщенням» законодавець визначив «володіння» не як право на річ, а як самостійне речове право, що пов`язане з фактичним володінням річчю, відображенням реального його стану, тобто пов`язавши з конкретним використанням майна. І тільки внісши зміни пов`язав таке обмеження з правом власності на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним).
Право користування нерозривно пов`язано з правом володіння. Без володіння, тобто без фактичного утримання речі (панування над нею), не можна добути з неї корисні властивості і тим самим використати її для задоволення потреб.
Як установлено судом ОСОБА_1 має у власності житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй відповідно до договору купівлі – продажу від 28.10.2014 (а.с. 20).
Згідно з даними паспорта ОСОБА_1 , довідки виконкому Лук`янцівської сільської ради №1037 від 16.12.2016 ОСОБА_1 за адресою вищезазначеної квартири не зареєстрована та не проживає (а.с. 7, 46).
Із відповіді Регіональної газової компанії «Харківгаз» від 13.07.2017, інформації Лук`янцівської сільської ради № 314 від 03.07.2017 вбачається, що газопостачання вищезазначеної квартири припинене 24.07.2012, з того часу не відновлювалось, централізоване опалення будинку АДРЕСА_3 відсутнє більше 10 років (а.с. 52, 53).
Згідно з актом обстеження технічного стану житлового приміщення квартири АДРЕСА_4 від 01.06.2018 квартира відключена від систем: водопостачання, газопостачання та електропостачання. Квартира не опалюється. Опалення в будинку відсутнє більше 19 років. Квартира потребує капітального ремонту. Вікна розбиті, двері потребують заміни, в кухні необхідна заміна підлоги, стеля та стіни в кімнатах потребують ремонту. В кухні розташована газова плита, яка в неробочому стані, газопостачання до плити не підключено, водопостачання не функціонує. Санвузол не придатний до використання. Із висновку комісії за результатами обстеження вбачається, що квартира не придатна для проживання (а.с.77, 85).
Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачка не має фактичного володіння річчю, тому зазначення нею у заяві інформації про відсутність у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, районах проведення антитерористичної операції та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, не є повідомленням недостовірної інформації.
Крім цього, оскільки бланки заяв, які надавались відповідачці для оформлення відповідного звернення 12.01.2016 та 18.07.2016, змінені не були і містили графу про необхідність повідомлення інформації про наявність у заявника житлового приміщення у володінні, ОСОБА_1 не могла повідомити про наявність у неї житла на праві власності. 
Відповідно до принципу «належного урядування», як зокрема визначено Європейським судом з прав людини в рішенні від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» № 29979/04, п.71., відповідно до якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic).
Не приведення Управлінням форми бланку в частині подання відомостей про наявність житлового приміщення у власності у відповідність до вимог Порядку не можна розглядати як протиправність дій відповідачки щодо ненадання інформації, яка не вимагалася.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 127/27903/16-ц
Суд на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин вимог Порядку в редакції постанови КМУ 31.05.2017 № 370. Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні в частині мотивів відмови у задоволені позову. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради задовольнити частково. 
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 березня 2020 року.

Головуючий                                                  О. Ю. Тичкова

Судді                                                                 А.В. Котелевець 

                                                                Р.М. Піддубний