УХВАЛА
 
21 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 539/2985/18
провадження № 51-6005 ск 19
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі – Суд) у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 7 квітня 2020 року поза межами строку на касаційне оскарження звертався зі скаргою та з клопотанням про поновлення йому пропущеного строку, яке ухвалою Суду від 21 квітня 2020 року було залишено без задоволення, а подану скаргу – повернуто на підставі ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Засуджений, заявивши повторно клопотання про поновлення йому процесуального строку, знову звернувся з питанням перевірки в касаційному порядку вказаних вироку й ухвали. 
Виходячи з положень ст. 129 Конституції України насамперед забезпечується право на апеляційне оскарження судового рішення, а право на касаційне оскарження – у визначених законом випадках та порядку.
Відповідно до правил ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
За матеріалами провадження за скаргою, копію ухвали апеляційного суду ОСОБА_4 отримав 6 вересня 2019 року. Однак із цією касаційною скаргою засуджений звернувся до Суду лише 4 травня 2020 року (згідно з відміткою на супровідному листі Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)»), тобто після закінчення встановленого законом строку касаційного оскарження.
В ухвалі Суду від 21 квітня 2020 року засудженому вже детально роз`яснювалося, що у розумінні законодавця (тобто в аспекті статей 113, 116, 117 КПК у їх взаємозв`язку) є поважними причинами пропуску строку касаційного оскарження. 
Проте у клопотанні ОСОБА_4 не наведено таких істотних обставин, які об`єктивно є непереборними та унеможливили своєчасно йому подати касаційну скаргу з додержанням вимог ст. 427 КПК протягом трьох місяців з дня отримання копії ухвали апеляційного суду. 
Посилання у клопотанні на неналежне виконання адвокатом ОСОБА_5 своїх обов`язків не можна визнати прийнятними і такими, що слугують безумовною підставою для поновлення згаданого строку, адже відповідно до ст. 425 КПК засуджений має право самостійно подати касаційну скаргу. Також у ОСОБА_4 не було перешкод для отримання юридичної допомоги в порядку Закону України «Про безоплатну правову допомогу» № 3460-VІ від 2 червня 2011 року. 
Таким чином, клопотання засудженого про поновлення строку касаційного оскарження не містить обґрунтованих підстав для цього. 
З урахуванням викладеного касаційна скарга разом з усіма доданими до неї матеріалами підлягає поверненню на підставі п. 3 ч. 3 ст. 429 вказаного Кодексу особі, яка її подала.
Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2019 року та ухвали Полтавського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року відмовити, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вказані судові рішення разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                  ОСОБА_3