ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3639/20 Справа № 189/1416/18 	  	Головуючий у першій інстанції: Чорна О. В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – 

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 03.11.2016 року ОСОБА_1 отримав кредиту у розмірі 14725,35 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, ставом на 16.08.2018 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 14500,50 грн., з яких: 8119,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1361,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 649,52 грн. – заборгованість за пенею та комісією, 4370,31 грн. – штраф відповідно до п. 2.2.2 Генеральної угоди. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 14500,50 грн. та судовий збір в сумі 1762,00 грн. 
Заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм судових повісток, які долучені до матеріалів справи. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк” надано копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 03.08.2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач виявляє бажання оформити на своє ім`я платіжну карту (а.с. 5). 
Зазначена вище анкета-заява не містить відомостей про розмір тіла кредиту (кредитного ліміту), строк дії кредитного договору, відсутня також інформація про розмір та порядок нарахування процентів, комісії, неустойки (штрафу, пені). 
Долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані (а.с. 7-30). 
Зазначена вище анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем. 
Разом з тим, позивачем надано копію генеральної угоди, укладеної 03 листопада 2016 року між ПАТ КБ “ПриватБанк” (перейменовано в АТ КБ “ПриватБанк”) та ОСОБА_1 , про реструктуризацію заборгованості з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору від 03.08.2012 року, за умовами якої сторони погодили зменшити розмір заборгованості, що утворилась (а.с. 54). 
Пунктом 1.1.1 генеральної угоди від 03.11.2016 року сторони погодили зменшити розмір заборгованості, яка утворилась в період з дати надання кредиту, а саме: проценти на 1151,52 грн., комісію на 35,21 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 3251,28 грн. 
Відповідно до п. 2.1 генеральної угоди від 03.11.2016 року банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 14725,35 грн. на строк 24 місяці з 03.11.2016 року по 30.11.2018 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 14725,35 грн., в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 2,0% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначені в Заяві, Умовах і правилах строки; погашення заборгованості проводиться в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 778,55 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат у відповідності до Умов та Правил; дата остаточного погашення заборгованості встановлена не пізніше 30.11.2018 року.
За пунктом 2.2. генеральної угоди від 03.11.2016 року при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 4438,00 гривень. 
Пунктом 2.3 генеральної угоди від 03.11.2016 встановлено, що для надання послуг, банк видає позичальнику платіжну карту згідно п. 2.1 генеральної угоди. 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів за кредитним договором (генеральною угодою) від 03.11.2016 року, станом на 16.08.2018 року банком нарахована заборгованість в загальному розмірі 14500,50 грн., з яких: 8119,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1361,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 649,52 грн. – заборгованість за пенею та комісією, 4370,31 грн. – штраф (а.с. 55). 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. 
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. 
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
       Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору (генеральної угоди) від 03.11.2016 року, укладеної між ПАТ КБ “ПриватБанк” (перейменовано в АТ КБ “ПриватБанк”) та ОСОБА_1 ; приймаючи до уваги погодження Розділом 2 істотних умов договору, в тому числі, суми кредиту - 14725,35 грн., сплату процентів за користування кредитом в розмірі 2% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, та неустойку у вигляді штрафу, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 13850 (тринадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 98 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 8119,16 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1361,51 та штрафу в розмірі 4370,31 грн. 
Розмір вказаної вище заборгованості підтверджується наданим АТ КБ “ПриватБанк” детальним розрахунком заборгованості, який викладений у зручній для дослідження табличній формі, є арифметично правильним, відповідає умовам генеральної угоди та не спростований відповідачем (а.с. 55). 
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 649,52 грн., в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.11.2016 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, як невід`ємну частину кредитного договору. 
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256,що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору 12 місяців з моменту підписання (п. 1.1.7.12), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. 
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у генеральній угоді домовленості сторін про сплату неустойки у вигляді пені, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в генеральній угоді, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відповідна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).
Суд зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Колегія суддів вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, які містяться у матеріалах справи, не визнається відповідачем та не містить його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03 листопада 2016 року шляхом підписання генеральної угоди. 
Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за пенею та комісією в розмірі 649,52 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу в генеральній угоді від 03.11.2016 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, не можуть вважатися складовою частиною вищевказаного кредитного договору. 
Вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України, позивач не пред`явив.
Крім того, безпідставним є нарахування однією сумою заборгованості за пенею та комісією, адже вказані складові заборгованості мають різну правову природу, оскільки пеня є неустойкою, а комісія є платою за певні послуги банку. 
Колегія звертає увагу, що відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд даної справи апеляційним судом, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, яке долучене до матеріалів справи, про застосування позовної давності не заявив, про оспорювання вищевказаної генеральної угоди не зазначив, будь-яких доказів не надав, клопотання про витребування доказів судом не заявив; викладене підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом судового засідання суду апеляційної інстанції.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, зробивши помилковий висновком щодо неналежності наданого позивачем розрахунку заборгованості. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. (ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача також підлягає стягненню на користь банку судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при подачі позовної заяви та апеляційної скарги ((1762,00 грн. + 2643,00 грн.) х 95,52%), пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 4207 (чотири тисячі двісті сім) грн. 66 коп. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково. 
Заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором від 03.11.2016 року в загальному розмірі 13850 (тринадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 98 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 8119,16 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1361,51 та штрафу в розмірі 4370,31 грн. 
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 пені та комісії в сумі 649,52 грн. – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судові витрати в сумі 4207 (чотири тисячі двісті сім) грн. 66 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді