ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
12 березня 2020 року 	м.Дніпро	справа № 160/1858/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П. (доповідач),
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у справі № 160/1858/19 (суддя Конєва С.О., повний текст рішення складено 03.07.2019р.) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування припису, постанов,
ВСТАНОВИВ:
          Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці  у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просив суд :
- визнати протиправним та скасувати припис відповідача про усунення виявлених порушень №ДН2537/251/АВ/П від 02 січня 2019 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу                                    № ДН2537/251/АВ/МГ-ФС/82 від 31січня 2019 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ДН2537/251/АВ/ТД-ФС/83 від 31січня 2019 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу                                   № ДН2537/251/АВ/ІП-ФС/84 від 31січня 2019 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року адміністративний позов позивача було задоволено у повному обсязі. Суд визнав протиправними та скасував оскаржені позивачем припис та постанови відповідача про накладення штрафу. 
З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежну оцінку доказів, що надавалися відповідачем, порушення судом норм матеріального права, відповідач просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги та скасуванні оскарженого рішення суду першої інстанції.
Представник позивача просив рішення суду у даній справі залишити без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
З матеріалів справи встановлено, що у період з 29.12.2018р. по 02.01.2019р. посадовою особою відповідача на підставі наказу № 1204-і від 26.12.2018р. та направлення № 517 від 29.12.2018р. було проведено інспекційне відвідування позивача з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні за адресою: Дніпропетровська область,             м.Новомосковськ, вул.Крупської, буд.15, фактичне місце здійснення діяльності: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, 6, ресторан “ГОРЕЦ”. За результатами був складений акт інспекційного відвідування за №ДН2537/251/АВ від 02.01.2019р., за висновками якого виявлені такі порушення:
-недотримання роботодавцем порядку прийняття на роботу працівника. Так, працівників: гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 фактично допущено до роботи з 29.12.2018р. без повідомлення територіального органу ДФС у Дніпропетровській області, що порушує вимоги ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України;
-заробітна плата 11 працівникам у листопаді 2018 року: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не індексувалась, що є порушенням вимог Порядку №1078, ст.95 КЗпП України, ст.33 Закону України “Про оплату праці”;
- у святкові дні 01 та 07 січня  згідно табелю робочого часу працювали: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; 01 та 09 травня, згідно табелю робочого часу працювали:  : ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; 28 червня  (День Коснтитуції України) згідно табелю обліку робочого часу працювали: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; 14 жовтня (День захисника України) згідно табелю обліку робочого часу працювали: : ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , однак розрахункові відомості за січень, травень, червень, жовтень 2018р. не містять даних щодо роботи та належної оплати цієї роботи  у святкові дні цим  працівникам, що є порушенням вимог ст.107 КЗпП України, ст.12 Закону України “Про оплату праці”, порушенням мінімальних державних гарантій;
- у ФОП ОСОБА_1 відсутні графіки змінності для адміністраторів готелю та продавців, що порушує вимоги ст.57 КЗпП України; форма табелів обліку використання робочого часу підприємства не відповідає вимогам наказу Держкомстату №489 від 05.12.2008р., а саме: табель обліку робочого часу за січень, травень, жовтень 2018р. не має відображення нічних та святкових відпрацьованих годин чим порушені вимоги ст.30 Закону України “Про оплату праці”; відсутні Правила внутрішнього трудового розпорядку, що порушує вимоги ч.1 ст.142 КЗпП України, а також відсутнє Положення про оплату праці, що порушує вимоги ч.2 ст.97 КЗпП України (а.с. 193-201 том 1).
На підставі акту інспекційного відвідування, 02.01.2019р. посадовою особою відповідача було внесено припис про усунення виявлених порушень №ДН 2537/251/АВ/П.  Позивачеві приписано усунути виявлені порушення у строк 5 днів з дня отримання припису (а.с.202-203 том 1).
Також, на підставі акту 31.01.2019р. були прийняті наступні постанови про застосування до позивача штрафу  згідно до вимог ст.265 КЗпП України:
- №ДН2537/251/АВ/МГ-ФС/82 за не нарахування і не виплату індексації заробітної плати у листопаді 2018р. 11 працівникам та не оплату у подвійному розмірі роботи 15 працівникам у святкові дні у січні, травні, червні та жовтні 2018р. штраф у розмірі 625950 грн. (а.с.231-233 том 1);
- №ДН2537/251/АВ/ТД-ФС/83 за недотримання роботодавцем порядку прийняття на роботу 3 працівників, а саме: фактичного допуску до роботи з 29.12.2018р. без повідомлення територіального органу ДФС у Дніпропетровській області штраф у розмірі 375570 грн. (а.с.234-235 том 1);
- №ДН2537/251/АВ/ІП-ФС/84 за відсутність графіку змінності для адміністраторів готелю та продавців, Правил внутрішнього трудового розпорядку, Положення про оплату праці та за те, що форма табелів  обліку використання робочого часу підприємства, в частині обліку відпрацьованих нічних та святкових годин, не відповідає вимогам наказу Держкомстату №489 від 05.12.2008р. застосовано штраф у розмірі  4173 грн. (а.с.236-237 том 1).
Позивач, вважаючи постанови та припис відповідача протиправними, звернувся до суду з вимогами про їх скасування. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд вказав, що постанови та припис прийняті відповідачем з порушенням прав і інтересів позивача, при їх прийнятті відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Позивачем надано суду докази, що спростовують порушення, відображені в акті інспекційного відвідування.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Щодо не нарахування і не виплати сум індексації заробітної плати у листопаді 2018р. 11 працівникам.
Відповідно до вимог ст.8 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, у тому числі індексація доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
За приписами ч.2 ст.19 вказаного Закону, державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Статтею 8 Закону України “Про оплату праці” передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівника підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій.
В період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (ст. 33 Закону України “Про оплату праці”).
Також і у відповідності до вимог ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України “Про індексацію грошових доходів населення”.
Так, за ст.1 наведеного Закону, визначено, що індексація грошових доходів населення – це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно до вимог ст.4 наведеного Закону, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі, якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення від 17 липня 2003р. №1078 (далі – Порядок №1078).
Згідно п.1 наведеного Порядку №1078 передбачено, що правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту – п.11Порядку №1078.
Згідно до п.4 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
У разі, коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу.
У відповідності до вимог п.5 наведеного Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Для новоприйнятих працівників, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник – п. 102 Порядку №1078.
У складі нарахованої зарплати за поточний місяць індексації підлягає лише посадовий оклад, тарифна ставка (постійна складова заробітної плати) в межах прожиткового мінімуму для працездатних, осіб (п. 2 та п. 5 Порядку № 1078).
Базовим вважається місяць, в якому підвищена тарифна ставка (посадовий оклад) за посадою, яку займає працівник. Тобто, не має значення, в якому місяці працівника було прийнято на роботу. Як для давно працюючих на підприємстві, так і для новоприйнятих працівників та працівників, що вийшли з відпустки для догляду за дитиною до 3 (6) років, визначення базового місяця залежить лише від збільшення тарифної ставки (посадового окладу) за їх посадами згідно штатного розкладу (абз. 1 і 2 п. 5 та п. 10-2 Порядку № 1078).
Зростання заробітної плати за рахунок інших складових (наприклад, за рахунок премії, надбавки, доплати) без підвищення окладу не впливає на зміну базового місяця та на суму індексації (абз. 5 п. 5 Порядку № 1078).
Відповідно до даних Держстату індекс споживчих цін з січня по жовтень 2018 року складав: січень - 101,5; лютий - 100,9; березень - 101,1; квітень - 100,8; травень - 100,0; червень - 100,0; липень - 99.3; серпень - 100.0; вересень - 101,9; жовтень - 101,7.
У жовтні 2018 року приріст індексу споживчих цін (перемножуємо індекс споживчих цін із січня по жовтень) становить (1.015 х 1.009 х 1.011 х 1.008 х 1,000 х 1,000 х 0,993 х 1,000 х 1,019x1,017) х 100%- 100% -7,4%.
Таким чином, приріст індексу споживчих цін перевищив поріг індексації (103%), а отже  у листопаді 2018 року настає право на індексацію зарплати.
Коефіцієнт індексації складає 7,4 - 3 = 4.
Прожитковий мінімум в листопаді 2018 році складав 1841,00 грн.
Сума індексації за повністю відпрацьований листопад 2018 року дорівнює:
1841,00 грн. х 4 : 100= 73,64 грн.
Посадові оклади працівникам ФОП ОСОБА_1 були встановлені штатним розкладом, якій був введений в дію з 01 січня 2018 року. До 01 листопада 2018 року посадові оклади працівників не переглядалися та залишалися без змін.
При цьому, відомість нарахування заробітної плати ФОП ОСОБА_1 за листопад 2018 року не містить відображення нарахування і виплати індексації працівникам при наявності підстав.
Суд першої інстанції вказав, що індексація заробітної плати позивачем  проводилася у повному обсязі, проте її виплата була здійснена несвоєчасно, а за це відповідальність законом не передбачена. Документи на підтвердження  позивачем були надані суду (платіжна відомість №4/коригуюча та відомість розподілу заробітної плати за листопад 2018 року). 
З цього приводу колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься відповідь на зауваження до акту, з якої вбачається, що позивач надавав також відповідачу розрахунково-платіжну відомість з коригуванням за листопад 2018р, проте вона не відповідає наданій під час проведення інспекційного відвідування (т.1 а.с.39-41). Таким чином, під час інспекційного відвідування зафіксовано факт не здійснення 11 працівникам індексації заробітної плати за листопад 2018року, що є порушенням вимог ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці».
Стосовно висновків суду, який погодився з доводами позивача, що у осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не виникло право на індексацію заробітної плати у відповідності до вимог Порядку №1078 саме у листопаді 2018р., як і у громадянки   ОСОБА_10 .. Такі висновки суд зробив, оскільки зазначені працівники були прийняті позивачем на роботу лише 08.10.2018р. та 09.10.2018р. (а.с.72-85.91 -105 том 2), а ОСОБА_10 - з 09.10.2018р. прийнята, а  наказом №1/10 від 31.10.2018р. її звільнено з роботи (а.с.86-90 том 2).
Згідно п. 102 Порядку № 1078,  для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Оскільки, посадові оклади працівникам ФОП ОСОБА_1 були встановлені штатним розкладом, якій був введений в дію з 01 січня 2018 року і до 01 листопада 2018 року посади та посадові оклади працівників не переглядалися та залишалися без змін, то і базовим місяцем для проведення розрахунку індексу інфляції є місяць підвищення тарифної ставки (окладу), саме за посадою, на яку прийнято працівника, а не з дня прийняття працівника на роботу.
У відповідності до вимог  абзацу 4 частини 2 ст.265 КЗпП України  юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Щодо не оплати позивачем у подвійному розмірі роботи у святкові дні 15 працівникам.
Статтею 73 КЗпП України, встановлено такі святкові дні: 1 січня - Новий рік; 7 січня і 25 грудня – Різдво Христове; 1 травня - День праці; 9травня - День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги); 28 червня - День Конституції України; 14 жовтня - День захисника України.
Згідно ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі:1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.
Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.
Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України “Про оплату праці”, якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Додаткова заробітна плата – це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані із виконанням виробничих завдань і функцій (ч.2 ст.2 Закону України “Про оплату праці”).
Суми виплат, пов`язаних з оплатою роботи в надурочний час, святкові та неробочі дні, входять до складу фонду додаткової  заробітної плати згідно з п.п.2.2.4 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.1994р. №5. 
Таким чином,  оплата роботи у святкові дні є складовою частиною заробітної плати,  тобто є додатковою заробітною платою.
Так, уповноваженою особою відповідача було встановлено, що згідно табелів робочого часу за січень 2018р, травень 2018р., червень 2018р. та жовтень 2018р. 15 працівників  ( ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 та ОСОБА_6 ) працювали у святкові дні – 01 та 07 січня, 01 та 09 травня, 28 червня, 14 жовтня 2018р., проте  розрахункові відомості за вказаний період не містять даних щодо оплати цієї роботи з урахуванням вимог ст. 107 КЗпП України.
  Документи, на які посилаються суд і позивач (платіжна відомість №1/коригуюча за травень 2018 року, платіжна відомість №2/коригуюча за червень 2018 року, платіжна відомість №3/коригуюча за жовтень 2018 року) під час проведення інспекційного відвідування позивачем надані не були, а направлені листом лише 14.01.2019р. Крім того, всі коригуючі відомості складені в один день 21.12.2018р.(т.1 а.с. 77,80, 83) і з них не можливо встановити  підстави проведених виплат конкретним особам (їх цільове призначення). Колегія суддів не вважає належними доказами вказані коригуючі платіжні відомості, та такими, що спростовують висновки відповідача про допущені порушення вимог ст. 107 КЗпП України. 
Оскільки позивачем не було належним чином виконано вимоги щодо нарахування та оплати праці працівників у святкові дні, у відповідача були наявні підстави для застосування до позивача штрафу на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України за оскарженою постановою.
Колегія суддів, з урахуванням вище викладеного, приходить до висновку,  що постанова №ДН2537/251/АВ/МГ-ФС/82 від 31.01.2019р. про накладення штрафу на позивача у розмірі 625 950 грн. відповідає вимогам  закону і підстави для її скасування відсутні.
Щодо вимог позивача про скасування постанови №ДН2537/251/АВ/ТД-ФС/83 від 31.01.2019р.,  якою до позивача застосовано штраф у розмірі 375 570 грн. за  порушення вимог ч.1, ч.3 ст. 24 КЗпП України.
Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім; 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
За частиною 3 статті 23 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні-особи підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, у разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) – у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Підставою для прийняття оскарженої постанови було встановлення під час іспекційного відвідування виявлено факт допуску до роботи трьох працівників: ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з 29.12.2018р. без повідомлення територіального органу ДФС у Дніпропетровській області (а.с.234-235 том 1).
Позивач надав суду копії укладених 29.12.2018р. трудових договорів №1/12, 2/12, 3/12, та наказів про призначення зазначених вище осіб на посади від 29.12.2018р. (а.с.64-69 том 1). 29.12.2018р. також надіслано повідомлення до ГУ ДФС у Дніпропетровській області про прийняття на роботу вищевказаних працівників, що підтверджується копією відповідного повідомлення (а.с.70 том 1).
Суд встановив, що ці документи також були надіслані листом до відповідача  14.01.2019р. (а.с. 45-47 том 1).
Наявність відповідних доказів за висновками суду першої інстанції спростовує твердження  відповідача про порушення позивачем вимог трудового законодавства.
Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, та звертає увагу на наступне. 
 Так, під час перевірки 29 грудня 2018 року о 13 год. 50 хв. були опитані ОСОБА_10 , що працювала на посаді кухара ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », АДРЕСА_1 (де здійснює господарську діяльність позивач); ОСОБА_3 , яка працювала офіціантом в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; ОСОБА_4 , який вказав, що проходить стажування на посаду бармена в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Пояснення ( ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) надані усно та зафіксовані за допомогою відео (копія диску долучена до матеріалів справи т.2 а.с.16). В своїх поясненнях вказані особи вказали, що трудові договори з ними не укладалися. 
Під час інспекційного відвідування накази про призначення на посади та трудові договори, укладені з ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , уповноваженим особам відповідача надані не були, а їх копії направлені лише 14.01.2019. Всі документи датовані 29.12.2018року, тобто днем виявлення факту допуску до роботи працівників, які самі вказали, що трудові договори з ними не укладалися. Повідомлення територіального органу ДФС у Дніпропетровській області про прийняття вказаних вище осіб було надіслано о 17-36 годині 29.12.2018р, тобто вже після проведення інспекційного відвідування. 
Наведене вище дає підстави стверджувати, що на момент проведення контролюючим органом інспекційного відвідування об`єкта, де здійснює господарську діяльність позивач - ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », мав місце факт допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору. 
Таким чином, у відповідача були наявні законні підстави для накладення штрафу оскарженою постановою згідно абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.
Стосовно позовних вимог про скасування постанови про накладення штрафу №ДН2537/251/АВ/ІП-ФС/84 від 31.01.2019р., за якою застосовано штраф у розмірі 4173 грн. за   відсутність у позивача графіків змінності для адміністраторів готелю та продавців, за відсутність Правил внутрішнього трудового розпорядку, Положення про оплату праці, невідповідності Форми табелів обліку використання робочого часу в частині обліку відпрацьованих нічних та святкових годин вимогам наказу Держкомстату №489 від 05.12.2008р..
Розмір штрафу визначено відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, в якому встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, в тому числі, в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати, та становить 4173,00 грн. (мінімальна заробітна плата з 1 січня 2019 року (у місячному розмірі) відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-V1II).
Відповідно до ст. 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності до законодавства.
     У відповідних випадках тривалість щоденної роботи, зокрема, час її початку й закінчення, час перерви для відпочинку й харчування визначаються графіками змінності, що затверджуються власником за погодженням з профспілковим комітетом з дотриманням установленої тривалості робочого часу за тиждень або інший обліковий період. Графіки змінності доводяться до відома працівників, як правило, не пізніше ніж за місяць до введення їх у дію.
    До початку роботи кожен працівник в установленому порядку повинен відмітити свій прихід на роботу, а після закінчення робочого дня - залишення роботи. Обов`язок організувати облік приходу працівників на роботу та її залишення ними покладається на власника або уповноваженого ним органу.
Правилами внутрішнього трудового розпорядку може передбачатися застосування режимів гнучкого робочого часу, тобто такої форми організації робочого часу, за якою для окремих працівників чи колективів підрозділів підприємства допускається (у певних межах) саморегулювання початку, закінчення та загальної тривалості робочого дня.
Під час перевірки було встановлено відсутність графіків змінності, що порушує вимоги ст. 57 КЗпП України.
  Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Таким чином, щоб правильно визначити розмір заробітної плати, потрібно вести облік виконаної роботи. Крім того, необхідно вести облік робочого часу, що фактично витрачається працівниками на виконання роботи. Все це потрібно фіксувати у первинному документі, на підставі якого ведеться облік робочого часу та контроль додержання його місячної норми, а також оплата фактично відпрацьованого часу та доплати за надурочну роботу, роботу у нічний час та у святкові і вихідні дні.
Форма табелів обліку використання робочого часу позивача не відповідає вимогам наказу Держкомстату № 489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», в частині обліку відпрацьованих нічних та святкових годин, визначення посадового окладу працівника в обліковому періоді тощо.
Так, під час перевірки встановлено, що табелі обліку робочого часу за січень, травень, жовтень 2018 року не мають відображення нічних та святкових відпрацьованих годин, що призводить до недостовірного обліку виконуваної працівником роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці, що унеможливлює правильне та в повному обсязі нарахування працівнику заробітної плати, чим порушено вимоги ст. 30 Закону України «Про оплату праці».
У позивача на момент перевірки було відсутнє Положення про оплату праці, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 97 КЗпП України.
Інспекційне відвідування тривало у період з 29 грудня 2018 року по 02 січня 2019 року, і позивач мав можливість в цей період надати інспектору праці будь-які документи на підтвердження своєї позиції та спростування висновків акту щодо виявлених порушень. Проте, такі документи були направлені на адресу контролюючого органу лише 14.01.2019р., та оформлені як повідомлення про часткове виконання припису про усунення виявлених порушень (а.с.45-46 том 1).
  З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави для скасування оскарженої позивачем постанови №ДН2537/251/АВ/ІП-ФС/84 від 31.01.2019р..  
Оскільки факти порушення позивачем вимог ч.1,ч.3 ст.24, ст.57, ч.5 ст.95,  ч.2 ст.97, ст.107, ч.1 ст.142 КЗпП України, ст.ст. 30, 33 Закону України “Про оплату праці”, Порядку №1078 знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, колегія суддів не вбачає підстав і для скасування внесеного припису про усунення виявлених під час перевірки порушень. Судом не приймаються до уваги доводи позивача про недотримання відповідачем вимог п. 19, п.20, п.21 Порядку №295 в частині не надання для ознайомлення акту. Позивач мав можливість ознайомитися із відповідним актом, подати на нього зауваження, додаткові документи, пояснення та інше, чим він і скористався, а відповідачем такі зауваження були розглянуті, що підтверджується матеріалами справи. 
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку відсутні підстави задоволення позовних вимог та скасування оскаржених позивачем припису та постанов.
Оскільки висновки суду першої інстанції є помилковими та не відповідають встановленим обставинам справи, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції, з  прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову позивача.
          Керуючись п.2 ч.1 ст.315, ч.1 п.3 ст.317, ст.ст.322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області -  задовольнити.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня                2019 року у справі № 160/1858/19 – скасувати та прийняти нове судове рішення.
          В задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – відмовити.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена  до Верховного суду в порядку та строки, визначені статтями 328,329 КАС України.
          Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 12.03.2020р.
          Повний текст постанови виготовлено 25.03.2020р. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак