ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1155/20 Справа № 208/6820/17 	  	Головуючий у першій інстанції: Похваліта С.М. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого -                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» Кадиров Владислав Володимирович, про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями, - 

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 10 лютого 2015 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір банківського вкладу (депозит) «Лояльний» в доларах США №005-03519-100215 на 7750,00 доларів США. Строк дії Договору закінчився 12 березня 2015 року, банк свої зобов`язання з повернення вкладу не виконав. Відповідно до закону фонд (відповідач по справі) гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом, фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення фондом банку з ринку, вклад якого закінчився 12 березня 2015 року у розмірі та в строк встановлено законом, не пізніше двох місяців з дня запровадження у банку тимчасової адміністрації, тобто не пізніше 02 травня 2015 року, як невиконане зобов`язання банку. Перше оголошення про здійснення виплат вкладникам АТ «Дельта Банк» за договорами банківського вкладу, термін дії яких закінчився до 25 березня 2015 включно, було розміщено на сайті ФГВФО 03 липня 2015 року, а не до 02 травня 2015 року як вимагає закон. Після звернення до фонду їй було повідомлено, що уповноважена особа визнала її договір вкладу нікчемним. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2016 року до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта банк» щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) були визнанні протиправними. Постановою Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було зобов`язано включити позивача до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за договором за рахунок Фонду. Тому, уточнивши позовні вимоги позивач просила стягнути з відповідача на свою користь суму майнової відповідальності (три відсотки річних) у розмірі 10553,42 грн., відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 92888,59 грн., відшкодування упущеної вигоди у розмірі 73383,55 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,0 грн.; зобов`язати відповідача провести всі установлені законом дії щодо задоволення кредиторських вимог позивача та внести зміни в Реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта банк» щодо включення кредиторських вимог ОСОБА_1 в сумі 9554,79 грн.; визнати позивача кредитором «Дельта банку»; зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта банк» подати пропозицію для затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог щодо включення кредиторських вимог ОСОБА_1 в сумі 9554,79 грн. на підставі рішення суду; зобов`язати Фонд внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта банк» кредиторські вимоги ОСОБА_1 в сумі 9554,79 грн.
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 10 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_1 було укладено договір № 005-03519-100215 банківського вкладу (депозиту) "Лояльний" у доларах США.
Згідно із умовами зазначеного договору, сума вкладу складає 7750,00 доларів США та залучається строком з моменту зарахування вкладу на рахунок по 12 березня 2015 включно під 5,5 відсотків річних.
10 лютого 2015 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 005-03519-100215 від 10.02.2015 банківського вкладу (депозиту) "Лояльний" у доларах США, згідно якої сторони домовились викласти пункт 1.8 статті 1 Договору в наступній редакції: "1.8. Зарахування Вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу Банку в день укладання Сторонами цього Договору. Виключно для цілей цього Договору Сторони домовились, що умови п. 5.11. Правил до відносин, що виникають на підставі до цього Договору, не застосовуються.
У разі, якщо в день укладання Сторонами цього Договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму Вкладу на Рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений. (а.с.12).
Відповідно до платіжного доручення від 10 лютого 2015 № 45663536, ОСОБА_2 на вкладний (депозитний) рахунок ОСОБА_1 перерахувала кошти в розмірі 7750,00 доларів США (а.с.13). 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 20 липня 2015 року звернулась із заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про повернення їй банківського вкладу в розмірі 7750,00 доларів США по договору який вона уклала з ПАТ «Дельта Банк» 10 лютого 2015 року, строк дії договору закінчився 12 березня 2015 року (а.с.14 - 15).
Згідно листа від 17 листопада 2015 року начальника відділу забезпечення клієнтської підтримки Управління з розвитку комунікацій та після продажного обслуговування клієнтів Департаменту клієнтської підтримки ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 було повідомлено ОСОБА_1 про те, що відповідно до постанови Правління Національного банку України № 664 від 02.10.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 від 02.10.2015 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", відповідно до якого розпочатопроцедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 по 04 жовтня 2017 року включно. За результатами проведеної перевірки на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, було виявлено, що договір № 005-03519-100215 банківського вкладу від 10 лютого 2015 року, що був укладений між ОСОБА_1 та банком є нікчемним відповідно до п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про що ОСОБА_1 було повідомлено (а.с.16).
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2016 року по справі №826/17432/15 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , вирішено визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" по визнанню нікчемним договору вкладу «Лояльний» № 005-03519-100215 від 10.02.2015, укладеного між ОСОБА_1 і ПАТ "Дельта Банк", та скасувати наказ № 813 від 16.09.2015 по застосуванню наслідків цієї нікчемності до переказу грошових коштів щодо рахунку ОСОБА_1 ; визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова В.В. подати додаткову інформацію до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ОСОБА_1 , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором № 005-03519-100215 від 10.02.2015 банківського вкладу (депозиту) "Лояльний" у доларах США, що укладеним між ОСОБА_1  та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; в решті позовних вимог відмовлено(а. с. 8 - 10).
01 лютого 2017 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб сплатив позивачу гарантовану суму відшкодування в розмірі 200000,00 грн., що підтверджується письмовою інформацією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на а.с.86.
Статтею 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Відповідно до положень ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.
Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.
Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Тобто, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.
Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до п.6 ст.2 даного Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.
Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.
Зокрема, згідно з п.п.1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
Статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур`єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку. Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.
У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.
Згідно до ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 даного Закону з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.
Таким чином, зазначеними вище нормативними актами детально регламентовано процедуру повідомлення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку, чіткі строки прийняття вимог кредиторів банку, тощо. 
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, введення в банк тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За змістом п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.
За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно п.п. 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб перерахував на рахунок позивача гарантовану суму відшкодування в розмірі 200000,00 грн.; враховуючи положення п.п. 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», де встановлено, що у період дії тимчасової адміністрації передбачені частиною другою статті 625 ЦК України фінансові санкції не застосовуються, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбачено статтею 625 ЦК України.
Позивачем не надано доказів, що відповідають положенням ст.ст. 77 - 80 ЦПК України на підтвердження позовної вимоги про стягнення упущеної вигоди. Позивачем не доведено, що він мав реальну можливість отримати прибуток в розмірі 73383,55 грн. 
Крім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Така відповідальність, як вид забезпечення виконання зобов`язання, може застосовуватися лише у договірних правовідносинах між виконавцем та споживачем, однак позивач як вкладник банку і відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в жодні договірні відносини не вступали. Відповідач не є виконавцем будь-яких робіт чи послуг, а позивач не є їх споживачем. Враховуючи викладене, положення ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України; встановивши, що договором банківського вкладу відшкодування моральної шкоди не передбачено, - позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, що пред`явлена до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, задоволенню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги про те, що станом на дату укладення між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" договору банківського вкладу, ПАТ "Дельта Банк" взяло на себе зобов`язання виплатити прийняту від вкладника грошову суму та відсотки на неї на умовах і в порядку, встановлених договором, та відповідно до п.2.10 Договору, що його вклад потрапляє під дію гарантій відшкодування згідно зі ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач мав гарантоване законом право на відшкодування коштів за цим вкладам за рахунок Фонду гарантування вкладу, - не спростовують наведених вище висновків суду. 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 
Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року- залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді