УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/2526/19 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В. 
Категорія 53 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі: 
головуючого - судді Миніч Т.І.,        
суддів: Павицької Т.М.,        
Трояновської Г.С.                
секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,
без участі сторін                        
розглянувши у відкритому судовому засіданні без повідомлення сторін по справі в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"
на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2020 року, яке постановлене під головуванням суді Корбута В.В. у м.Бердичеві
у цивільній справі №274/2526/19 за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу,
в с т а н о в и в : 

У травні 2019 року ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" звернулося до суду із названим позовом. Позивач просив стягнути із ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 75147,19грн. та судовий збір у розмірі 1921 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що  ОСОБА_1  26.12.2016 року о 17:40 на автодорозі Р-31 Бердичів - Хмільник, 14 км + 250 м, керуючи вантажним автомобілем ЗИЛ-ММЗ, д.н.з.  НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на зустрічну смугу руху, не дотримався бокового інтервалу та скоїв зіткнення з вантажним автомобілем "Mercedes Benz", д.н.з.  НОМЕР_2 , який рухався назустріч. Внаслідок пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.05.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124,130 КУпАП. В подальшому потерпіла сторона звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування, на підставі якої та страхового акта було виплачено страхове відшкодування в розмірі 75147, 91 грн. Виходячи із наведеного та посилаючись на положення ст. 993 ЦК України і ст.27 Закону України «Про страхування», позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт вважає, що при постановленні рішення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП у зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності за ст.38 КУпАП. На думку апелянта, вказана обставина не є реабілітуючою і не спростовує факт вини, а відтак існують законні підстави для стягнення збитків в порядку регресу.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1  26.12.2016 року о 17:40 на автодорозі Р-31 Бердичів- Хмільник, 14 км + 250 м, керуючи вантажним автомобілем ЗИЛ-ММЗ, д.н.з.  НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на зустрічну смугу руху, не дотримався бокового інтервалу та скоїв зіткнення з вантажним автомобілем "Mercedes Benz", д.н.з.  НОМЕР_2 , який рухався назустріч. Внаслідок пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.05.2017 року у справі №274/6329/16-п провадження у справі відносно ОСОБА_1 за статтями 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.17).
26.12.2016 року до Товариства звернувся Мельник Олександр Васильович, який у момент дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем "Mercedes Benz", д.н.з.  НОМЕР_2 , та проінформував про страховий випадок, що підтверджується його поясненнями від 03.01.2017 року (а.с. 8).
Автомобіль "Mercedes Benz", д.н.з.  НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди належав ОСОБА_2 як спадкоємцю ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданим Новоселицьким ВРЕР ВДАІ УМВС України в Чернівецькій області, та свідоцтвом від 22.06.2016 року про право на спадщину за законом (а.с. 15,16).
ОСОБА_2 звернулась до Товариства із заявою про виплату страхового відшкодування від 09.10.2017 року (а.с. 9).
Із страхового акту від 11.10.2017 року №170000100967, розрахунку суми страхового відшкодування від 11.10.2017 р. та ремонтної калькуляції № 17-100967 від 30.01.2017 року вбачається, що розмір суми страхового відшкодування, яке належить до виплати ОСОБА_2 , становить 75 147,91 грн. (75 147,91 грн.(вартість відновлювального ремонту) - 1 000,00 грн. (франшиза) (а. с. 20 -22, 28, 29).
Товариство платіжним дорученням №ЗР062557 від 18.10.2017 року перерахувало страхове відшкодування у розмірі 75 147,91 грн. за страховим актом від 11.10.2017 року № 170000100967 на рахунок ОСОБА_2 (а.с. 30).
04.10.2018 року ПАТ "Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» направило претензію ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, проте останній не відшкодував суму страхового відшкодування, а тому товариство звернулося до суду із відповідним позовом за захистом своїх прав (а.с. 31).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вина  ОСОБА_1 у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння має бути доведена Товариством іншими доказами, а тому підстав для задоволення позову немає.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спір у цій справі виник через те, що відповідач вважає, що у позивача відсутнє право вимагати відшкодування з нього у порядку регресу, оскільки вина ОСОБА_1 не є доведеною в установленому законом порядку.
Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Аналогічні положення містяться у статті 993 Цивільного кодексу України.
Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Так, постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.05.2017 року у справі № 274/6329/16-п провадження у справі відносно ОСОБА_1 відповідно до частини четвертої статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення було закрито на підставі пункту 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
У пункті 7 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Ввідтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16.
Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що вина відповідача є доведеною, а виплативши страхове відшкодування ОСОБА_2 на підставі страхового акту від 11.10.2017 року №170000100967, розрахунку суми страхового відшкодування від 11.10.2017 р. та ремонтної калькуляції № 17-100967 від 30.01.2017 року, позивач набув право регресної вимоги до ОСОБА_1 на виплачену суму у розмірі 75 147, 91 грн. А тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України понесений позивачем судовий збір підлягає стягненню із відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому із ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви і апеляційної скарги у розмірі 4802, 50грн (а.с.99) .
Таким чином, на підставі положень п.3 ч.1 ст.376 ЦПК апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено із порушенням норм чинного матеріального законодавства, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України суд         
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" задовольнити.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Стягнути із  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м. Київ, вул. Глибочицька 44, код ЄДРПОУ 24175269) завдані збитки в розмірі 75 147, 91 грн. та судові витрати у розмірі 4802, 50 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та з цього дня протягом тридцяти днів може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Судді