П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/1940/19	
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Запорожана Д.В.,
суддів – Джабурія О.В., Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1   до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі     про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2046-50 від 12.08.2019 року.
          Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував незаконністю спірної вимоги.
          Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищенаведене рішення, як таке, що прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
          Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з необґрунтованості даного позову та відсутності підстав для його задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 В ОСОБА_3 з 30.05.2005 року до 17.07.2019 року був зареєстрований в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 30.05.2005 року та витягом з державного реєстру про припинення  підприємницької діяльності. 
Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі було сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2019 №Ф-2046-50 з єдиного внеску у сумі 23785,08 грн за період з 2017 р. по 2 квартал 2019 року включно.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 № 2664 - VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  (далі Закон № 2664).
Згідно ч. 2 ст. 1 цього Закону вбачається, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст. 6 Закону).
Частиною 4 статті 4 Закону № 2464 передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Законом України від 6 грудня 2016 р. №1774 «Про внесення змін до деяких Законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (ч. 8 ст. 9 Закону № 2464).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно ч. 12 ст. 9 Закону  єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що він був на спрощеній системі оподаткування, що виключає сплату ЄСВ.
Колегія суддів погоджується, що вищенаведені норми Закону № 2464 виключають сплату ЄСВ фізичними особами підприємцями, що перебувають на спрощеній системі оподаткування, але позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження зазначених обставин.
Відповідач зазначає, що з 2007 року позивач перебуває на загальній системі оподаткування про що свідчать подані ним декларації про доходи за період з 01.01.2007 по 31.03.2007 року. В подальшому податкова звітність ним не подавалась взагалі.
На підтвердження зазначеного представником відповідача надано витяг з реєстру, у якому в розділі щодо даних платника податку реєстрація в якості платника єдиного податку, відсутні відомості саме про реєстрацію на спрощеній системі оподаткування.
Колегія суддів не приймає обґрунтування апелянта, що він з 17.04.2007 року не здійснював підприємницьку діяльність та не отримував доходу, працював в інших установах, а в період з 2015 року по 2019 рік перебував в місцях позбавлення волі в іншій державі і не міг здійснювати підприємницьку діяльність та сплачувати податки та збори, оскільки статтею 4 Закону № 2464 визначено вичерпний перелік платників єдиного внеску, а також осіб звільнених від його сплати. Серед них відсутні обставини зазначені позивачем.
Судова колегія вважає, що вищезазначені позивачем обставини дають підстави для припинення ним підприємницької діяльності, шляхом вчинення відповідних дій та подачі заяви про це, що не було ним вчинено.
Позивачем не надано суду жодних доказів того, що ним у 2007 році подавалась до Новокаховської ДПІ заява про припинення підприємницької діяльності та що по ній приймалось рішення про припинення. Відповідач зазначені обставини не підтверджує.
Відсутні про це і відомості у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до цього Реєстру, діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинено 17.07.2019 року.
Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону №2464, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (ст. 1 Закону №2464).
Єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску встановлено у розмірі 22 відсотки до бази нарахування єдиного внеску (ч. 5 ст. 8 Закону №2464).
Позивач являвся фізичною особою-підприємцем з 30.05.2005 по 17.07.2019, а отже був зобов`язаний своєчасно нараховувати та сплачувати зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, незалежно від здійснення чи нездійснення підприємницької діяльності, починаючи з 01.01.2017 року.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
Таким чином, апеляційний суд повністю погоджується з розрахунками недоїмки відповідача, що наведені у відзиві на апеляційну скаргу, та відображені у вимозі № Ф-2046-50 від 12.08.2019 року.            Отже, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість даного позову та відсутність підстав для його задоволення.           Частиною 1 ст. 316 КАС України передбачено, що  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2046-50 від 12.08.2019 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                 Д.В. Запорожан 

Судді:                                                                                                О.В. Джабурія

                                                                                                                     К.В. Кравченко