Справа № 346/239/20 
Провадження № 22-ц/4808/473/20 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2020 року          м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.,
суддів:         Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,
секретаря                        Бойчука Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Трейд Ейдженсі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації права власності, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Трейд Ейдженсі» на ухвалу Коломийського міськрайонного суду, постановлену у складі судді Васильковського В.В. 20 січня 2020 року в м. Коломия, 
в с т а н о в и в:
17.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з наведеним позовом до ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , в якому просив скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме запис про право власності №30206428 та запис про право оренди земельної ділянки №30217245, вчинені 08.02.2019 року державним реєстратором Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіним В.В. на підставі рішень про державну реєстрацію прав 45432849 та 45445233 від 08.02.2019 року про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - ковальсько-заготівельний цех №5, що складає 39/100 комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі». 
Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення вказаного позову шляхом заборони ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі» та будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження третім особам (перереєстрацію) спірного нерухомого майна, та накладення арешту у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, до вирішення справи, на предмет іпотеки (ковальсько-заготівельний цех №5, що складає 39/100 комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ) для забезпечення збереження його у власності позивача.
Заяву мотивував тим, що 04.02.2019 року він та ОСОБА_4 звернулися в суд (справа №346/949/18) із заявою про забезпечення позову, в якій просили заборонити ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» вчиняти дії, спрямовані на прийняття предмета іпотеки у власність, та накласти арешт до вирішення справи на предмет іпотеки для забезпечення збереження його у власності позивачів. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 06.02.2019 року вказана заява про забезпечення позову була задоволена. Однак, незважаючи на наявність даної ухвали, державний реєстратор Ногін В.В. 08.02.2019 року здійснив перереєстрацію предмета іпотеки на користь ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі», що є прямим порушенням ухвали. Крім того, ухвала Коломийського міськрайонного суду від 06.02.2019 року була оскаржена ТОВ «Фінансова компанія «Інвент». Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06.05.2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» було залишено без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 06.05.2019 року без змін. При цьому, апеляційним судом було встановлено, що апеляційну скаргу подано представником ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» в той час, як ухвалою суду від 06.03.2019 року замінено позивача ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» на ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі», що призвело до втрати ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» процесуальної дієздатності у справі. Зважаючи на таку кількість маніпуляцій зі сторони ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» та ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі», у нього є побоювання щодо остаточної втрати можливості захистити свої права та повернути у власність предмет іпотеки - ковальсько-заготівельний цех №5, що складає 39/100 комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, йому відомо що власник 1/2 частини спірного майна ОСОБА_4 веде перемовини з представниками відповідача щодо перереєстрації майна на її ім`я. За таких обставин, у нього є обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 20.01.2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Ресурс Трейд Ейдженсі» та будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження третім особам (перереєстрацію) спірного нерухомого майна та накладено арешт у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на предмет іпотеки (ковальсько-заготівельний цех №5, що складає 39/1000 комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ).
Ухвала суду мотивована тим, що між сторонами тривалий час існує спір, предметом якого є ковальсько-заготівельний цех №5, загальною площею 1464,20 кв.м, в АДРЕСА_1 . Позивачем оспорюється правомірність перереєстрації вказаного нерухомого майна на ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі», а тому вимога про забезпечення позову у вигляді заборони на відчуження спірного нерухомого майна є співмірною з позовними вимогами. Невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може утруднити виконання рішення суду.
Не погодившись з ухвалою суду, ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права.
Зокрема зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд не звернув уваги на те, що аналогічні заяви про забезпечення позову подавалися заявником неодноразово, ухвалами суду були задоволені, однак в подальшому скасовані. Крім того, до заяви про забезпечення позову заявником долучено лише копію договору про відступлення права вимоги, копії платіжних доручень та копію вимоги про сплату заборгованості та не додано доказів, що ця заборгованість погашена. Вказані факти свідчать про затягування заявником розгляду справи та систематичність у поданні заяв про забезпечення позову з метою уникнення відповідальності за прострочення виконання взятих на себе зобов`язань. 
Апелянт вказує, що судом не взято до уваги постанову Верховного Суду від 11.09.2019 року, якою ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 06.02.2019 року про забезпечення позову, винесену у спорі між тими ж учасниками процесу і щодо того ж предмета спору, скасовано. Верховний Суд дійшов висновку, що ні заява про забезпечення позову, ні оскаржувані рішення не містять мотивів співмірності застосованих заходів із предметом позову, підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, підстав обмеження прав та інтересів третіх осіб, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
Також апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена судом без дослідження будь-яких доказів, які б свідчили про утруднення виконання рішення суду про задоволення позову чи про наміри відповідача відчужити спірне нерухоме майно на користь третіх осіб, оскільки такі докази заявником не подавались. Суд не навів жодних мотивів, з яких він дійшов висновку про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, обмежившись лише висновком про гіпотетичну ймовірність того, що відповідач може відчужити спірне нерухоме майно. 
Судом, на думку апелянта, не враховано і те, що виконання потенційно можливого рішення про задоволення позову у даній справі полягатиме у зміні записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому вжиття заходів забезпечення позову жодним чином не гарантуватиме можливість виконання рішення суду і, навпаки, їх невжиття не утруднить та не зробить неможливим виконання судового рішення.
Апелянт зауважує, що заява про забезпечення позову в даній справі була подана заявником разом із позовною заявою та вирішена судом 20.01.2020 року, при тому, що 21.01.2020 року була винесена ухвала про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху. Частиною 2 статті 150 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Однак, стадія розгляду справи починається саме з моменту відкриття провадження у справі. Таким чином, судом порушено норми процесуального права в частині винесення ухвали про забезпечення позову на стадії розгляду матеріалів справи, що суперечить положенням процесуальних норм. 
Апелянт вказує і про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову судом не враховано, що власником предмета спору є підприємницьке товариство, створене для отримання прибутку, в тому числі шляхом розпорядження належним йому нерухомим майном, а внаслідок вжитих заходів забезпечення позову апелянт не може використовувати придбане майно за призначенням.
Крім того, в оскаржуваній ухвалі судом не вирішено питання зустрічного забезпечення, що також є порушенням норм процесуального права.
З наведених підстав апелянт просить оскаржувану ухвалускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у вжитті заходів забезпечення позову.
Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до статті 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Встановлено, що предметом позову у даній справі є правомірність реєстрації державним реєстратором Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіним В.В. права власності на нерухоме майно - ковальсько-заготівельний цех №5, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі».
Маючи припущення, що під час розгляду справи відповідач може відчужити вказане нерухоме майно, що значно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову, позивач подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини 1 статті 150 ЦПК України.
За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначив, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі» здійснена державним реєстратором Ногіним В.В. під час дії ухвали Коломийського міськрайонного суду від 06.02.2019 року, якою ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» було заборонено вчиняти дії, спрямовані на прийняття предмета іпотеки у власність, та накладено арешт на предмет іпотеки, що свідчить про протиправність дій відповідача та державного реєстратора. Також йому відомо що власник 1/2 частини спірного майна ОСОБА_4 веде перемовини з представниками відповідача щодо перереєстрації майна на її ім`я. Отже, під час розгляду справи відповідач може відчужити спірне нерухоме майно, що значно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а тому необхідним є вжиття заходів забезпечення позову.
На підтвердження такого обґрунтування заявником до заяви про забезпечення позову долучено докази, а саме копію ухвали Коломийського міськрайонного суду від 06.02.2019 року (а.м. 15-17), копію постанови ВП №58 від 11.02.2019 року про арешт майна боржника (а.м. 18-19), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (а.м. 20), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.м. 21), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.м. 22), інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.м. 23, 24), заяви власника ОСОБА_1 про заборону вчинення реєстраційних дій (а.м. 25-29), які судом першої інстанції досліджені в сукупності з іншими матеріалами заяви про забезпечення позову.
Наведеним спростовуються доводи апелянта, що оскаржувана ухвала постановлена судом без дослідження будь-яких доказів, які б свідчили про утруднення виконання рішення суду про задоволення позову чи про наміри відповідача відчужити спірне нерухоме майно на користь третіх осіб, оскільки вищенаведені докази свідчать, що приймаючи перереєстрацію власності всупереч заборони реєстраційних дій відповідач ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі» ймовірно може відчужити спірне нерухоме майно.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі» та будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження третім особам (перереєстрацію) спірного нерухомого майна та накладення арешту у Державному реєстрі речових прав на спірне нерухоме майно (ковальсько-заготівельний цех №5, що складає 39/1000 комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ), оскільки невжиття таких заходів може призвести до відчуження спірного об`єкта нерухомості будь-яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, та позивачем, а також можливим порушенням їх прав як законних набувачів.
Доводи апеляційної скарги про те, що поза увагою суду залишились обставини, що заявником неодноразово подавались аналогічні заяви про забезпечення позову з метою уникнення відповідальності за прострочення виконання взятих на себе зобов`язань, які ухвалами суду були задоволені, однак в подальшому скасовані, судом не беруться до уваги, оскільки заява про забезпечення позову була подана заявником в справі з іншим предметом спору. Посилання апелянта на те, що до заяви про забезпечення позову заявником не долучено доказів, що ним погашена заборгованість за грошовим зобов`язанням, яке забезпечено іпотекою спірного приміщення, не приймаються судом до уваги, оскільки при вирішенні заяви про забезпечення позову судом не досліджується підставність позову. 
Твердження апелянта, що судом не взято до уваги постанову Верховного Суду від 11.09.2019 року, якою ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 06.02.2019 року про забезпечення позову, винесену у спорі між тими ж учасниками процесу і щодо того ж предмета спору, скасовано, є помилковими, оскільки вказана постанова Верховного Суду ухвалена в справі з іншим предметом спору і між іншими учасниками. 
Доводи апелянта, що судом не враховано і те, що виконання потенційно можливого рішення про задоволення позову у даній справі полягатиме у зміні записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому вжиття заходів забезпечення позову жодним чином не гарантуватиме можливість виконання рішення суду і, навпаки, їх невжиття не утруднить та не зробить неможливим виконання судового рішення, є суб`єктивною думкою апелянта.
Посилання апелянта на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову судом не враховано, що власником предмета спору є підприємницьке товариство, створене для отримання прибутку, в тому числі шляхом розпорядження належним йому нерухомим майном, не спростовує, а підтверджує висновок суду про ймовірність відчуження відповідачем спірного майна та перереєстрацію його на іншого власника.
Щодо зауважень апелянта, що судом при розгляді заяви про забезпечення позову допущено порушення норм процесуального права, то такі не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. 
Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення не вбачається.
З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ТОВ «Ресурс Трейд Ейдженсі» слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Трейд Ейдженсі» залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 20 січня 2020 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        Л.В. Василишин 
Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 26 березня 2020 року