КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                                 Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/2054/2020 
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                           Справа № 753/11144/19
 
04 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                        -  Желепи О.В.
                                  -  Олійника В.І.
при секретарі            -  Осінчук Н.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року, про забезпечення позову, постановленої під головуванням судді Мицик Ю.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богдасарової О.М., Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Асортимент Ликів» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-
 
в с т а н о в и в:
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богдасарової О.М., Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Асортимент Ликів» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 22 червня 2018 року між Акціонерним товариством «Міжнародний інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармапланета», найменування якого змінено на «Асортимент Ликів» було укладено кредитний договір № 31.18-СВD, відповідно до умов якого Банк надав Товариству грошові кошти у розмірі 10 000 000,00 грн. строком користування до 28.09.2018 року включно, зі сплатою 22% річних.
На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 22 червня 2018 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого, позивачка передала Банку в іпотеку нерухоме майно: нежиле приміщення № 107-перукарня, загальною площею 200,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
11 вересня 2018 року між Банком та товариством було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору, а також між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до іпотечного договору, якими встановлено новий строк повернення - 24.12.2018 року.
22 грудня 2018 року між Банком та ТОВ було укладено договір про внесення змін № 2 до кредитного договору, якими встановлено новий строк повернення коштів - 24.12.2019 року.
27 грудня 2018 року між Банком та позивачкою укладено договір про внесення змін № 2 до іпотечного договору, якими встановлено новий строк повернення коштів - 24.12.2019 року.
У лютому 2019 року, у зв`язку із складним фінансовим становищем Товариства, відсотки за користування кредитом не були сплачені, при цьому Банк було повідомлено, що це тимчасове явище і заборгованість за кредитним договором буде сплачена найближчим часом.
Незважаючи на це, 17.05.2019 року позивач дізналася, що на предмет іпотеки було звернуто стягнення в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом набуття Банком права власності на нього.
Вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки при зверненні стягнення на предмет іпотеки Банком не було здійснено всіх дій передбачених умовами договору, Банком не було надано приватному нотаріусу всіх необхідних документів передбачених п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Посилаючись на наведене, позивачка просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Багдасарової О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46880963 від 16.05.2019 року на нежитлове приміщення № 107-перукарня, загальною площею 200,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 1542221980000, зареєстрованого на праві власності за Акціонерним товариством «Міжнародний інвестиційний банк».
Також, у червні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення.
Заява мотивована тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Багдасаровою О.М., без наявних на те правових підстав, було здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки - приміщення № 107-перукарня, загальною площею 200,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Міжнародний інвестиційний банк». 
Наявність зареєстрованого права власності на предмет іпотеки за Акціонерним товариством «Міжнародний інвестиційний банк» свідчить про можливість реалізації Банком предмета іпотеки, що призведе до того, що позивач у разі задоволення позову буде змушена знов звертатись до суду з позовами для захисту своїх порушених прав.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила вжити заходів забезпечення позову, шляхом: накладення арешту на приміщення № 107-перукарня, загальною площею 200,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 1542221980000, що належить на праві власності Акціонерному товариству «Міжнародний інвестиційний банк»; заборони уповноваженим представникам Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк» вчиняти певні дії, а саме - звертатись до акредитованих суб`єктів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо здійснення будь-яких реєстраційних дій (державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державну реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав) щодо предмета іпотеки (об`єкта нерухомого майна): приміщення № 107-перукарня, загальною площею 200,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 1542221980000, що належить на праві власності Акціонерному товариству «Міжнародний інвестиційний банк».
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на приміщення № 107-перукарня, загальною площею 200,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 1542221980000, що належить на праві власності акціонерному товариству «Міжнародний інвестиційний банк».
Заборонено уповноваженим представникам Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк» вчиняти певні дії, а саме: звертатись до акредитованих суб`єктів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо здійснення будь-яких реєстраційних дій (державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державну реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав) щодо предмета іпотеки (об`єкта нерухомого майна) - приміщення № 107-перукарня, загальною площею 200,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 1542221980000, що належить на праві власності Акціонерному товариству «Міжнародний інвестиційний банк».
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, АТ «Міжнародний інвестиційний банк» подало апеляційну скаргу, в якій просило ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 червня 2019 року скасувати.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначав, що враховуючи той факт, що представником позивача не надано доказів, які б могли підтвердити ті обставини, на які посилався заявник, суд першої інстанції, покладаючись виключно на самі лише, викладені в заяві, голослівні твердження та/або припущення, фактично переклав обов`язок доказування з позивача та відповідача, тим самим порушивши вимоги ст.ст. 2, 12, 81 ЦПК України.
Вказував на те, що суд в порушення ч. 10 ст. 150 ЦПК України вжив заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, без вирішення по суті спору як такого.
Крім того, вказував на те, що суд не вирішив питання зустрічного забезпечення, як це вимагається частиною 7 ст. 153 ЦПК України.
Посилався на те, що суд в порушення вимог ч. 9 ст. 153 ЦПК України не повернув заявнику заяву про забезпечення позову, тоді як вона не відповідає вимогам ст.. 151 ЦПК України.
Таким чином, вважав, що суд першої інстанції, замість того, щоб повернути заяву або залишити її без задоволення, ґрунтуючись виключно на самих лише припущеннях позивача, безпідставно задовольнив заяву про забезпечення та вжив неспівмірних і одночасно тотожних за своєю суттю заходів забезпечення позову, при чому без застосування належного (пропорційного) зустрічного забезпечення, а також без наведення в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали яких-небудь об`єктивних мотивів для прийняття такого судового рішення.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник АТ «Міжнародний інвестиційний банк» - Грищенко О.М. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Багдасарова О.М.  в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у її відсутність.
Представник третьої особи ТОВ «Асортименти Ликів» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи юридична особа повідомлена за останньою відомою суду адресою, неявка представника юридичної особи у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у відсутність представника третьої особи.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника відповідача АТ «Міжнародний інвестиційний банк», перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надано докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Згідно з роз`ясненнями викладенимив Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді  заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.  
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач  ОСОБА_1 звернулася з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богдасарової О.М., Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Асортимент Ликів» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Багдасарової О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46880963 від 16.05.2019 року на нежитлове приміщення № 107-перукарня, загальною площею 200,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 1542221980000, зареєстрованого на праві власності за Акціонерним товариством «Міжнародний інвестиційний банк».
Позов мотивований тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності за АТ «Міжнародний інвестиційний банк» на нерухоме майно проведено з порушенням чинного законодавства України.
Відтак, враховуючи заявленіпозовні вимоги, обмеження прав Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк», як власника нерухомого майна, до вирішення справи по суті слід визнати обґрунтованим.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти певні дії.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, покладаючись виключно на самі лише, викладені в заяві, голослівні твердження та/або припущення, фактично переклав обов`язок доказування з позивача та відповідача, тим самим порушивши вимоги ст.ст. 2, 12, 81 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, тоді як наявність зареєстрованого права власності на нерухоме майно за АТ «Міжнародний інвестиційний банк» свідчить про наявність у нього права на відчуження чи вчинення інших дій, що в разі задоволення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання такого рішення суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд в порушення ч. 10 ст. 150 ЦПК України вжив заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, без вирішення по суті спору як такого, є безпідставними, оскільки вжиті судом заходи забезпечення позову не є за змістом тотожними заявленим позовним вимогам.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не вирішив питання зустрічного забезпечення, як це вимагається частиною 7 ст. 153 ЦПК України, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Пунктом 6 ч.1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.
Частиною 3. ст.154 ЦПК України, встановлено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:
1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або
2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Відповідно до ч.4 ст.154 ЦПК України,  зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:
1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;
2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка зареєстрована на території України.
У суду першої інстанції на момент постановлення оскаржуваної ухвали були відсутні докази того, що майновий стан позивачки або її дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Також матеріали справи не містять доказів відсутності у позивачки майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
За таких обставин, колегія суддів  вважає, що на момент постановлення ухвали про забезпечення позову,  у суду першої інстанції  не було визначених ч.3 ст.154 ЦПК України підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.
У свою чергу, відповідач не позбавлений можливості подати до суду клопотання про вжиття заходів  зустрічного забезпечення з обґрунтуванням наявності підстав для такого забезпечення та наданням відповідних доказів на підтвердження цих обставин, у порядку, передбаченому ч.6 ст. 154 ЦПК України.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк».
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк» залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, зазначений строк обчислюється  з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року.

 
 
Головуючий:                                      Судді: