ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 травня 2020 року           справа №200/1092/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року (повний текст складено 24 березня 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/1092/20-а (суддя І інстанції - Зінченко О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, - 

                                                    У С Т А Н О В И В:

27 січня 2020 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (УПСЗН Краматорської міської ради, відповідач),  в якій просив: 
- визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо припинення надання житлової субсидії з 01 листопада 2019 року та скасування рішення комісії від 03 липня 2019 року про призначення житлової субсидії з травня 2019 року згідно пункту 18 Положення у зв`язку зі звільненням на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, а також визнати неправомірними дії щодо зняття надмірно виплачених коштів у сумі 2056,23 грн., а саме: 450,26 грн. за період з 01 травня 2019 року по 30 вересня 23019 року у готівковій формі та 1605,98 грн. за період з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року у готівковій формі; 
- зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради відновити призначену житлову субсидію за період з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що має статус одинокої матері та отримувала мінімальні доходи до жовтня 2019 року включно, отримувала житлову субсидію, яка була призначена відповідачем. 29 жовтня 2019 року вона була звільнена з роботи за угодою сторін за пунктом 1 статті 36 КЗпП України. 30 жовтня 2019 року звернулась до Краматорського міського центру зайнятості, де була взята на облік, статус безробітної був наданий з 01 листопада 2019 року. Втім, 26 листопада 2019 року вона отримала від відповідача повідомлення, в якому вказано, що житлову субсидію призначену з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року, їй відмінено з листопада 2019 року достроково на підставі рішення комісії №87 від 20 листопада 2019 року. Однак, відповідач означене рішення їй не надав, а надав лише витяг з протоколу №87 засідання комісії (акт №87). Відповідно до наведеного Акту, вирішено припинити надання їй житлової субсидії з 01 листопада 2019 року та скасувати рішення комісії від 03 липня 2019 року про призначення житлової субсидії з травня 2019 року, згідно пункту 18 Положення, у зв`язку зі звільненням її на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. 30 грудня 2019 року позивач отримала повідомлення про необхідність повернення надмірно виплачених коштів житлової субсидії на особові рахунки та у готівковій формі від 18 грудня 2019 року, а саме:  450,26 грн. за період з 01 травня 2019 року по 30 вересня 2019 року у готівковій формі; 1605,98 грн. за період з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року у готівковій формі. Вважає дії відповідача неправомірними, оскільки на момент прийняття рішення, комісія відповідача не врахувала те, що вона вже знаходилась на обліку у Краматорському міському центрі зайнятості з 30 жовтня 2019 року та з 01 листопада 2019 року отримувала допомогу по безробіттю. Також вказує, що відповідно до пункту 62 Положення передбачено, що у разі прийняття рішення про відмову у призначенні житлової субсидії структурний підрозділ з питань соціального захисту населення повідомляє заявника про прийняте рішення протягом трьох календарних днів з дня його прийняття. Проте відповідачем ніякого рішення в паперовому вигляді не виносилось, позивач ніякого рішення не отримувала. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі № 200/1092/20-а позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 20 та 21 листопада 2019 року про відміну позивачеві субсидії з листопада 2019 року достроково та скасування рішення комісії від 03 липня 2019 року про призначення житлової субсидії з травня 2019 року. Визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо повернення ОСОБА_1 надмірно виплачених коштів у сумі 2056,23 грн., а саме: 450,26 грн. за період з 01 травня 2019 року по 30 вересня 2019 року та 1605,98 грн. за період з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року. Зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради відновити призначену ОСОБА_1 житлову субсидію за період за 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Крім того, відповідач зазначив, що оскаржуване рішення прийняте у відповідності до приписів  пункту 18 Положення № 848. Факт звільнення позивача з роботи за угодою сторін (пункт 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України), що не є спірною обставиною, є підставою для скасування рішення комісії про призначення житлової субсидії такому домогосподарству, в розглядуваному випадку - позивачеві, і повернення коштів виплаченої житлової субсидії до державного бюджету.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України та зареєстрована за адресом: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 (арк. справи 12-13). 
З повідомлення, представленого позивачем вбачається, що ОСОБА_1 призначена допомога як одинокій матері з 01 грудня 2019 року по 31 травня 2020 року (арк. справи 7). Окрім того, з довідок УПСЗН Краматорської міської ради від 11 грудня 2019 року № 2/1 та довідки від 11 грудня № 2/2  вбачається, що ОСОБА_2 отримувала за період січня 2019 року по грудень 2019 рік дві допомоги, а саме: державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям та допомогу на 1 дитину як одинокої матері (арк. справи 10-11). 
Судом встановлено та не є спірною обставиною між сторонами, на підставі заяви позивача від 10 травня 2019 року, рішенням управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради позивачеві призначена житлова субсидія з травня по вересень 2019 року. Згідно рішення № 47 від 03 липня 2019 року позивачу при розрахунку субсидії з травня 2019 року включено в дохід три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на кінець періоду, за який враховуються доходи (арк. справи 34).
Рішенням відповідача від 07 листопада 2019 року позивачу призначена житлова субсидія з жовтня 2019 року (арк. справи 35)
З трудової книжки позивача вбачається, що 29 жовтня 2019 року позивач звільнена за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України з Краматорського управління по газопостачанню та газифікації на підставі наказу № 393-к від 28 жовтня 2019 року (арк. справи 16).
12 листопада 2019 року позивачем подана заява на адресу відповідача, в якій позивач повідомила про звільнення її з роботи з 29 жовтня 2019 року, та присвоєння їй з 01 листопада 2019 року статусу безробітної (арк. справи 37).
Згідно виписки з протоколу № 87 від 20 листопада 2019 року, рішенням міської комісії по розгляду питань, пов`язаних з наданням житлових субсидій управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради вирішено припинити надання житлової субсидії позивачеві з 01 листопада 2019 року та скасовано рішення комісії від 03 липня 2019 року про призначення житлової субсидії з травня 2019 року, згідно пункту 18  Положення у зв`язку зі звільненням позивача на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України  (арк. справи 22, 38). 
Рішенням відповідача від 21 листопада 2019 року субсидія позивачу призначена з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року, відмінена з листопада 2019 року достроково згідно рішення комісії №87 від 20 листопада 2019 року. (арк. справи 39).
Згідно акту №1158 від 18 грудня 2019 року проведення перевірки правильності та повноти інформації, наданої на призначення житлової субсидії, враховані висновки рішення комісії № 87 від 20 листопада 2019 року, та встановлені надмірно виплачені кошти позивачеві в сумі 2056,23 грн. протягом періоду з 01 травня 2019 року по 31 жовтня 2019 року, які підлягають стягненню з заявника (арк. справи 41). 
Листом відповідача від 16 січня 2019 року за вихідним № 01/14-483 позивача повідомлено про необхідність повернення надмірно виплаченої субсидії у сумі 2056,23 грн. (арк. справи 42). 
         Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
         Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.
На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива"    затверджено "Положення про порядок призначення житлових субсидій" (далі - Положення № 848).
За змістом абзацу першого пункту 2 Положення № 848 право на отримання адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг поширюється на громадян, які проживають у житлових приміщеннях (будинках) житлового фонду незалежно від форм власності - на оплату комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.
Відповідно до пункту 1 Положення № 848, житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою громадянам - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком.
Пунктом 3 Положення № 848 передбачається, що призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (уразі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).
Пунктом 22 Положення № 848, житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку).
За рішенням комісії житлова субсидія може призначатися одному із членів домогосподарства, які не зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), але фактично проживають у ньому на підставі договору наймання (оренди) житла (далі - орендарі), або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію, у разі, коли їм нараховується плата за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до пункту 14 Положення № 848, житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо:
1) опалювана площа житлового приміщення перевищує 120 кв. метрів для квартир у багатоквартирному будинку, 200 кв. метрів для індивідуальних будинків (крім житлових приміщень дитячих будинків сімейного типу, прийомних сімей, багатодітних сімей, сімей, у яких на початок місяця, з якого призначається субсидія, проживають троє і більше дітей, з урахуванням тих, над якими встановлено опіку чи піклування);
2) будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства має у власності транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації і з дати випуску якого минуло менше п`яти років (крім мопеда).
При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані безоплатно чи придбані на пільгових умовах через структурні підрозділи з питань соціального захисту населення, у тому числі за рахунок грошової допомоги на придбання автомобіля.
Наявність (відсутність) у власності зазначених осіб транспортних засобів зазначається у декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії.          Якщо право власності на транспортний засіб набуто під час отримання житлової субсидії, громадянин, якому призначено житлову субсидію, протягом 30 календарних днів зобов`язаний повідомити про це структурному підрозділу з питань соціального захисту населення незалежно від розміру вартості транспортного засобу;
3) у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (далі - особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії), і в цьому періоді:
за інформацією ДПС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії; або нарахований середньомісячний сукупний дохід менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії; та/або ними або за них не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (крім випадків, коли наявна заборгованість роботодавця із виплати заробітної плати та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за таких осіб).
Житлові субсидії у випадках, передбачених абзацами другим - четвертим цього підпункту, призначаються, якщо особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії, протягом такого періоду:
навчалися за денною формою навчання у закладах загальної середньої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, фахової передвищої освіти, вищої освіти або зареєстровані у службі зайнятості як безробітні і в цей період навчалися в центрах професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості;
отримували хоча б один із таких видів доходу, як пенсію, стипендію, допомогу при народженні (усиновленні) дитини, допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу по догляду за особами з інвалідністю I і II групи внаслідок психічного розладу, допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, допомогу по безробіттю. 
Судом встановлено, що 12 листопада 2019 року позивачем подана заява на адресу відповідача, в якій позивач повідомила про звільнення її з роботи з 29 жовтня 2019 року, та  присвоєння їй з 01 листопада 2019 року статусу безробітної (арк. справи 37).
З листа Краматорського міського центру зайнятості від 08 січня 2020 року № 01-14 вбачається, що позивач знаходилась на обліку у Краматорському міському центрі зайнятості з 30 жовтня 2019 року та була взята на облік. Статус безробітної був наданий позивачу з 01 листопада 2019 року (арк. справи 20).
Згідно довідки, виданої Краматорським міським центром зайнятості від 11 грудня 2019 року, вбачається, що позивач зареєстрована з 01 листопада 2019 року  як безробітна та отримала дохід за період з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року у сумі 1249,66 грн. (арк. справи 9). 
Відповідно до пункту 90  Положення № 848, громадянин, якому призначено житлову субсидію, зобов`язаний протягом 30 календарних днів поінформувати структурний підрозділ з питань соціального захисту населення про виникнення обставин, зокрема щодо:
зміни складу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) членів домогосподарств, зазначених в абзацах третьому, четвертому і шостому пункту 78 цього Положення; 
зміни соціального статусу членів домогосподарства;
зміни у складі сім`ї члена домогосподарства;
зміни переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання;
зміни переліку витрат на управління багатоквартирним будинком;
зміни управителя, виконавця комунальних послуг, створення об`єднання;
настання умов, зазначених у підпунктах 2 і 4 пункту 14 цього Положення.
Відповідно до пункту 91 Положення № 848, у разі зміни складу зареєстрованих (фактично проживаючих) у житловому приміщенні (будинку) осіб, складу сім`ї члена домогосподарства, переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання подаються нові заява та декларація.
Отже, позивачем було доведено до відома відповідача про звільнення її з роботи та набуття статусу безробітної.
Судом встановлено, що відповідач при прийнятті рішення про відміну позивачеві призначеної субсидії та при складанні акту про повернення виплачених коштів керувався пунктом 18 Положення №848, відповідно до якого, якщо протягом строку призначення житлової субсидії за рішенням комісії у випадках, зазначених у підпункті 3 пункту 14 цього Положення, фізична особа - підприємець, доходи якої під час призначення житлової субсидії були такими, що зазначені в абзацах другому - четвертому підпункту 3 пункту 14 цього Положення, не сплатить єдиний соціальний внесок чи сплатить його в розмірі, меншому, ніж мінімальний, за будь-який місяць протягом строку призначення житлової субсидії, а також особа, що працює за трудовим договором, доходи якої під час призначення житлової субсидії були такими, що зазначені в абзацах другому - четвертому підпункту 3 пункту 14 цього Положення, припинить дію такого договору за ініціативою працівника (статті 38 і 39 Кодексу законів про працю України, крім випадку, коли строковий трудовий договір розірвано достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором), за угодою сторін (пункт 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України), у зв`язку із закінченням строку (пункт 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України) або відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (пункт 6 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України) в будь-який місяць протягом строку призначення житлової субсидії, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня отримання інформації від органів Пенсійного фонду України вносить на розгляд комісії подання щодо скасування рішення комісії про призначення житлової субсидії такому домогосподарству і повернення коштів виплаченої житлової субсидії до державного бюджету.
Комісія розглядає таке подання та приймає відповідне рішення протягом 10 календарних днів з дня його отримання.
Відповідно до пункту 19 Положення № 848, рішення комісії про призначення житлової субсидії скасовується з дня його прийняття, а виплачена внаслідок прийняття такого рішення житлова субсидія на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення повертається громадянином до державного бюджету.
Суд першої дійшов вірного висновку,  що відповідач при прийнятті спірного рішення та вчинення оскаржених дій розумів пункт 18 Положення № 848 так, що факт звільнення позивача з роботи за угодою сторін (пункт 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України) є безальтернативною підставою для скасування рішення комісії про призначення житлової субсидії такому домогосподарству, в розглядуваному випадку - позивачеві, і повернення коштів виплаченої житлової субсидії до державного бюджету. В той же час, позивач розуміє наведені вище положення законодавства інакше, зокрема, що факт перебування її на обліку у центрі зайнятості як безробітної є також підставою для призначення їй житлової субсидії з огляду на приписи пункту 14 цього ж Положення, а тому, на думку позивача, прийняття рішення про відміну позивачеві призначеної субсидії та при складанні акту про повернення виплачених коштів з боку відповідача є протиправним.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між позивачем та відповідачем, суд виходить із наступного.
Частиною другою  статті 6 КАС України  передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до  статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини у пункті 32 рішення по справі "Стреч проти Сполучного Королівства" (Stretch v. the United Kingdom, № 44277/98).
У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про "закон", стаття 1 Першого Протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі "Шпачек s.r.о." проти Чеської Республіки" (Spacek, s.r.o. v. The Czech Republic, № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy № 33202/96).
Аналізуючи поняття "якість закону", Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі "Солдатенко проти України" 9№     2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.
Згідно з уже сталою практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності", "передбачуваності" та "зрозумілості"; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як "закон", якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах "Сєрков проти України", заява №     39766/05, пункт 51; "Редакція газети "Правоє дело" та Штекель проти України", заява №     33014/05, пункт 51, 52; "Свято-Михайлівська Парафія проти України", заява № 77703/01, пункт 115; "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), №  18139/91, пункт 37; "Санді Таймс" проти Об`єднаного Королівства" (№     1) ("SundayTimes v. The United Kingdom (№ 1) 6538/74 пункти 48-49); "Мелоун протии Об`єднаного Королівства" ("Malone v. The United Kingdom"), № 8691/79, пункт 66); "Маргарета і Роджер Андерссон проти Швеції" ("Margareta and Roger Andersson v. Sweden"), заява №     12963/87, п. 75; "Круслен проти Франції" (Kruslin v. France), №     11801/85, п. 27; "Ювіг проти Франції" (Huvig v. France), № 42921/09, пункт 26; "Аманн проти Швейцарії" (Amann v. Switzerland), заява №     27798/95, пункт 56).
Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені     Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Суд проаналізувавши норми Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" дійшов висновку, що оскільки підпункт 3 пункту 14 цього Положення передбачає можливість призначення особі житлової субсидії у разі отримання нею допомоги по безробіттю, то в розглядуваному випадку відповідачем помилково, без урахування всіх обставин, прийняті рішення від 20 та 21 листопада 2019 року про відміну позивачеві субсидії з листопада 2019 року достроково та скасування рішення комісії від 03 липня 2019 року про призначення житлової субсидії з травня 2019 року. 
Суд першої інстанції, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, вірно дійшов висновку про скасування рішення відповідача від 20 та 21 листопада 2019 року про відміну позивачеві субсидії з листопада 2019 року достроково та скасування рішення комісії від 03 липня 2019 року про призначення житлової субсидії з травня 2019 року, оскільки наявність цих рішень перешкоджатиме в отриманні житлової субсидії позивачеві. При цьому, скасування наведених рішень є належним та допустимим захистом прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду. 
Приймаючі до уваги те, що відповідачем помилково прийняті наведені рішення від 20 та 21 листопада 2019 року, суд також приходить до висновку, що вимоги відповідача стосовно повернення позивачем виплачених йому коштів як житлової субсидії є також неправомірними. Разом із цим, на думку суду, позовні вимоги позивача стосовно зобов`язання управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради відновити призначену житлову субсидію за період з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року, з урахуванням обставин справи та особи позивача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі № 200/1092/20-а - залишити без задоволення.        
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі № 200/1092/20-а - залишити без змін.              
Повне судове рішення складено 26 травня 2020 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину. 

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В. Сіваченко