КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 694/1386/17 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4600/2020	Головуючий у суді першої інстанції - Колдіна О.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
10 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                                      Оніщук М.І.,
судді                                                          Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,
секретар                                                     Ющенко Я.М.
за участю:
представника позивача                                                 
ОСОБА_1 .                                            ОСОБА_8 
представника відповідача                    ОСОБА_9 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк») на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення іпотеки,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до Звенигородського районного суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», згідно з яким просили: припинити з 27.07.2017 року іпотеку, що виникла на підставі Іпотечного договору № 915/06-034-368 від 31.05.2007 року; визнати таким, що припинив свою дію з 27.07.2017 року, Іпотечний договір № 915/06-034-368 ( з майновим поручителем), укладений 31.05.2007 року у місті Звенигородка між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (нині - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та громадянкою України - фізичною особою ОСОБА_5 , посвідчений нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу 31.05.2007 року, зареєстровано в реєстрі за № 735; стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.; стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.
В обґрунтування заявлених позовних вимог вказували, що 30.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника Звенигородського відділення Черкаської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 915/06-034-368, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США зі сплатою 13,00% річних та погашенням щомісячно по 125,00 доларів США до 10 числа кожного місяця у період з червня 2007 року по травень 2017 року включно.
Крім того, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 31.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника Звенигородського відділення Черкаської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_5 , як іпотекодавцем, було укладено Іпотечний договір № 915/06-034-368, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності наступне нерухоме майно - житловий будинок з прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку розміром 626 кв.м. з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 7121210100:01:004:0416, заставною вартістю 25 040,00 грн. 
Разом з тим, рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.05.2017 року у справі № 694/305/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27.07.2017 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
При цьому, позивачі вказували, що відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що банком не доведено належними та допустимими доказами розміру заборгованості за кредитним договором, зокрема не надано жодних доказів повідомлення поручителів про зміну в односторонньому порядку процентної ставки з 13% на 15 %.
За вказаних обставин, позивачі вважали, що в силу відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та припинення у зв`язку з цим основного зобов`язання по договору кредиту, іпотека, що вникла на підставі Іпотечного договору, є припиненою.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 08.02.2018 року за клопотанням представника відповідача цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ПАТ «Укрсоцбанк» про припинення іпотеки було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 61).
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2019 року позов задоволено частково. Визнано припиненою іпотеку за Договором іпотеки від 31.05.2007 року за № 915/06-034-368, укладеним між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 , який посвідчено приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу 31.05.2007 року та зареєстровано в реєстрі за № 735. Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. Відмовлено частині позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 91-95).
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про припинення основного зобов`язання ОСОБА_1 на підставі рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.05.2017 року у справі № 694/305/16-ц, оскільки вказаним рішенням було встановлено факт невиконання обов`язків боржником та існування заборгованості, проте саме через недоведеність розміру заборгованості  - відмовлено у задоволенні позову.
При цьому, апелянт зазначає, що постановою Черкаського апеляційного суду від 26.12.2019 року по справі № 694/305/16-ц було скасовано рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.05.2017 року в частині позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено нове судове рішення, яким із ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ «Альфа Банк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») 5 706,70 доларів США заборгованості за кредитним договором № 915/06-034-368 від 30.05.2007 року.
Також, апелянт зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом з порушенням правил підсудності, оскільки враховуючи предмет позову, дана справа підлягала розгляду за місцезнаходженням нерухомого майна, переданого позивачем ОСОБА_5   в іпотеку (а.с. 99-104).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.02.2020 року апеляційну скаргу залишено без руху (а.с. 130, 131).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.02.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 141-143).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.03.2020 року справу призначено до розгляду (а.с. 145, 146).
Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. 
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав її необгрунтованості та безпідставності.
Позивач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи,  30.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 915/06-034-368, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США зі сплатою 13,00% річних та погашенням щомісячно по 125,00 доларів США до 10 числа кожного місяця у період з червня 2007 року по травень 2017 року включно.
При цьому, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 31.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_5 , як іпотекодавцем, було укладено Іпотечний договір № 915/06-034-368, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності наступне нерухоме майно - житловий будинок з прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку розміром 626 кв.м. з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 7121210100:01:004:0416, заставною вартістю 25 040,00 грн. 
Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивачі, як на підставу для його задоволення, посилалися на те, що в силу відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та припинення у зв`язку з цим основного зобов`язання по договору кредиту, іпотека, що вникла на підставі вищенаведеного Іпотечного договору, є припиненою.
Так, статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Підстави припинення зобов`язань визначені в статтях 599-601, 604-609 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання припиняється: виконанням проведеним належним чином; переданням відступного; зарахуванням; за домовленістю сторін; прощенням боргу; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання; смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи.
Разом з тим, відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Крім того, ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Отже, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, строк дії Іпотечного договору не закінчується та іпотека не припиняється у разі невиконання боржником зобов`язання за кредитним договором з повернення кредитної заборгованості, оскільки це зобов`язання є основне і було забезпечене іпотечним договором.
Водночас, згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено припинення правовідношення.
Тобто, при зверненні з позовом про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором на позивача покладений тягар доведення обставин повного припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням. Обставина повного припинення зобов`язань за кредитним договором має бути доведена в розрізі кожного зобов`язання позичальника, у тому числі щодо основної суми кредиту, процентів за користування кредитними коштами та іншими обов`язковими платежами, передбаченими укладеними між сторонами кредитним договором та додатковими угодами до нього. Позивач, звертаючись із подібного роду позовними вимогами, має надати суду, окрім підтверджуючих документів, розрахунок своїх зобов`язань, аби суд міг встановити хронологію видачі і погашення кожного виду зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 906/1130/17. 
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачі в обґрунтування відсутності заборгованості за кредитним договором посилалися на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.05.2017 року у справі № 694/305/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27.07.2017 року, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
При цьому, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції також виходив з того, що оскільки рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.05.2017 року, що набрало законної сили 27.07.2017 року, не встановлено наявності заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором, іпотека за Договором іпотеки від 31.05.2017 року за № 915/06-034-368 є припиненою з 27.07.2017 року.
Однак, зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що судом було встановлено факт невиконання обов`язків боржником та існування заборгованості за кредитним договором, проте саме через недоведеність розміру заборгованості  - відмовлено у задоволенні позову, що, в силу вимог закону, не може вважатися належним виконанням зобов`язання, та, як наслідок, його припинення.
Більш того, вказане рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.05.2017 року в частині позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором було скасовано постановою Черкаського апеляційного суду від 26.12.2019 року по справі № 694/305/16-ц та ухвалено нове судове рішення, яким із ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ «Альфа Банк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») 5 706,70 доларів США заборгованості за кредитним договором № 915/06-034-368 від 30.05.2007 року.
Доказів того, що вказана сума заборгованості була погашена ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.
Однак, суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про те, що іпотека за Договором іпотеки від 31.05.2017 року є припиненою. 
В той же час, враховуючи те, що при зверненні до суду ОСОБА_1 не обґрунтував в чому полягає порушення його прав, як позичальника, Договором іпотеки, який було укладено між банком та ОСОБА_5 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності та необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про припинення іпотеки, пред`явлених ним до ПАТ «Укрсоцбанк».
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
Таким чином, оскільки основне зобов`язання за кредитним договором не припинено, судове рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 до ПАТ «Укрсоцбанк» про припинення іпотеки з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.
Також, слід зазначити, що, як передбачено ч. 2 ст. 378 ЦПК України, справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
Отже, зважаючи на положення ч. 2 ст. 378 ЦПК України,  колегія суддів при ухваленні даної постанови не враховує доводи апеляційної скарги щодо розгляду судом першої інстанції даної справи з порушенням правил підсудності, адже, як вбачається, саме представником відповідача було заявлено клопотання про передачу справи за підсудністю на розгляд Голосіївського районного суду м. Києва.
Крім того, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь АТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960 грн. 00 коп.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк») - задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 - скасувати.
В цій частині ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення іпотеки - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5  (зареєстроване місце поживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ 23494714) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 12 червня 2020 року.
 
Суддя-доповідач                                                                      М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва
 
                                                                                            Г.В. Крижанівська