18.05.20
22-ц/812/844/20
Єдиний унікальний номер судової справи 487/5437/19
Номер провадження 22-ц/812/844/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

18 травня 2020 року                                                місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі: 
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - ОСОБА_3 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника позивача  ОСОБА_1 –  ОСОБА_4  рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва 14 листопада 2019 року, під головуванням судді Кузьменка В.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про захист прав споживачів,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (далі – АТ «Миколаївобленерго») про захист прав споживачів. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно договору про користування електричною енергією №0731713 від 22 лютого 2013 року позивач ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії, яку АТ «Миколаївобленерго» постачає до квартири  АДРЕСА_1 , та на його ім`я відкрито особовий рахунок.
Станом на 01 січня 2019 року у позивача виникла заборгованість за спожиту у листопаді та грудні 2018 року електроенергію в сумі 323 грн. 83 коп., у зв`язку із цим 31 січня 2019 року електропостачання до квартири позивача було припинено. 
Між тим,  ОСОБА_1  вважає такі дії представників                                                       АТ «Миколаївобленерго» неправомірними, оскільки згідно п.13 договору про користування електричною енергією та п.27 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня1999 року №1357, відключення електроенергії до квартири позивача мало б відбутися на 30 день після отримання ним попередження про припинення електропостачання, однак, такого попередження позивач не отримував. 
При цьому, неправомірними діями відповідача ОСОБА_1 завдано збитків, оскільки внаслідок відключення електропостачання було зіпсовано придбану позивачем молочну суміш для приготування морозива та молочних коктейлів на загальну суму 6 568 грн. 50 коп., яка мала б зберігатись у холодильній камері.
Також, незаконними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у дискомфорті та переживані, які створив відповідач своїми діями, оскільки молочну суміш ОСОБА_1 придбав з метою влаштувати свято на день народження свого онука. Однак, у зв`язку з неправомірним відключенням електроенергії та зіпсуванням молочної суміші, як наслідок, було зіпсовано і свято дитини.
Посилаючись на викладені обставини, позивач ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь з АТ «Миколаївобленерго» 6 568 грн. 50 коп. – у відшкодування завданих збитків, 10 000 грн. – у відшкодування моральної шкоди, а також понесені ним судові витрати у справі. 
Представник АТ «Миколаївобленерго» надав до суду відзив, в якому у задоволені позову просив відмовити. Вказував, що 11 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року та 30 жовтня 2018 року позивач підписав заяву-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, тим самим підтвердив своє бажання укласти публічний договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. 
Зазначав, що Правила користування електричною енергією для населення, на які посилається позивач, втратили чинність з 11 червня 2018 року. При відключені електропостачання до квартири ОСОБА_1 АТ «Миколаївобленерго» керувалось Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі – ПРРЕЕ), затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) від 14 березня 2018 року №312, відповідно до п.7.5 яких встановлено, що припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до відключення. При цьому, датою отримання попередження, зокрема, вважається третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом). 04 січня 2019 року поштове відправлення (попередження про відключення) надійшло до поштового відділення зв`язку, в якому обслуговується ОСОБА_1 . На момент відключення електроустановки позивача заборгованість за спожиту електричну енергію ним сплачено не було.
Окрім того, відповідач зазначав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження отриманих ним збитків.
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 мотивована тим, що районним судом при ухваленні рішення не враховувано, що процедура відключення споживача від електричної мережі регламентована Правилами користування електричною енергією для населення (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року. 
Також зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги п.27 та п.35 Правил, згідно яких у разі несплати або неповної оплати за спожиту електричну енергію у строки, визначені п.20 цих Правил, електропостачальник на 30 день надсилає побутовому споживачу поштою або вручає особисто під підписом попередження про відключення електричної енергії.
Електропостачальник має право відключити побутового споживача від мережі енергоспоживання у разі порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному п.27 цих Правил, або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості.
Разом з тим, відповідачем не було здійснено належне попередження споживача про відключення електропостачання до квартири поштою або особисто під підпис.
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не вбачав порушень відповідачем вимог діючого законодавства під час припинення електропостачання до квартири позивача, у зв`язку з чим вважав не підлягаючими задоволенню і вимоги останнього про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
З матеріалів справи убачається, що 22 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Миколаївобленерго», правонаступником якого є АТ «Миколаївобленерго», і ОСОБА_1 укладено договір №0731713 про користування електричною енергією, за умовами якого енергопостачальник взяв на себе зобов`язання надійно постачати споживачу за адресою: квартира АДРЕСА_1 електричну енергію у необхідних обсягах відповідно до потужності електроустановок позивача згідно з технічними характеристиками його електричної мереж (а.с.42).
Згідно п.12 договору оплата за спожиту електричну енергію вноситься згідно з діючим тарифом відповідно до показів приладу обліку до 10 числа наступного місяця.
Пунктом 13 вказаного договору передбачено, що енергопостачальник має відключити споживача у разі, зокрема, порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 ПКЕЕН або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості.
30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 підписав заяву-приєднання до умов Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, який розміщений на офіційному web-сайті – www.energy.mk.ua (а.с.43). 
Згідно списку №11 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих АТ «Миколаївобленерго» 03 січня 2019 року подало до Миколаївського відділення поштового зв`язку №55 рекомендоване поштове відправлення про вручення попередження про заборгованість за спожиту електричну енергію на ім`я ОСОБА_1 в розмірі 337 грн. 69 коп. за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане відправлення було повернуто 04 лютого 2020 року відправнику у зв`язку із закінчення терміну зберігання (а.с.46-47,48,49).
Взаємовідносини в сфері постачання та розподілу електричної енергії врегульовані Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року, на виконання вимог якого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Постановою №312 від 14 березня 2018 року затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії, які набрали чинності 19 квітня 2018 року.
Так, відповідно до п.1.1.1 ПРРЕЕ Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про ринок електричної енергії» основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема: 1) правилами ринку, які, в тому числі, визначають правила функціонування балансуючого ринку та ринку допоміжних послуг; 2) правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньо добового ринку; 3) кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; 4) кодексом комерційного обліку; 5) правилами роздрібного ринку; 6)іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 6 постанови «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», затвердженої НКРЕКП №312 від 14 березня 2018 року, до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.
Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо. В іншій частині договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію.
Пунктом 5.1.1 ПРРЕЕ (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що оператор системи має право, зокрема, отримувати своєчасно плату за надання послуги з розподілу або передачі електричної енергії та плату за перетікання реактивної електричної енергії відповідно до умов договорів та законодавства України; тимчасово припиняти розподіл (передачу) електричної енергії, обмежувати обсяг розподілу (передачі) електричної енергії або відключати споживача від мережі без його згоди у випадках та порядку, передбачених цими Правилами та Кодексом систем розподілу, зокрема у зв`язку із заборгованістю споживача за договором про користування електричною енергією та/або договором про постачання електричної енергії, які продовжують свою дію в частині регулювання відносин сторін щодо заборгованості (переплати) за цими договорами, нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.
Згідно п.5.5.5 ПРРЕЕ (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
За правилами п.7.1 ПРРЕЕ (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) електрична енергія споживачу, який не допускає порушень своїх договірних зобов`язань перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та електропостачальником, постачається безперервно, крім випадків, передбачених умовами договорів, укладених споживачами з електропостачальником та оператором системи, та нормативно-правовими актами, у тому числі цими Правилами.
У відповідності до п.7.5 ПРРЕЕ (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється також електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі:
заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником;
недопущення уповноважених представників електропостачальника до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача.
Попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження.
Датою отримання таких попереджень буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).
Попередження про припинення постачання електричної енергії може надаватись споживачу в інший спосіб, передбачений договором з електропостачальником та договором з оператором системи або додатками до нього.
Якщо підставою для припинення постачання електричної енергії є заборгованість споживача перед відповідним учасником роздрібного ринку, у попередженні про припинення постачання електричної енергії додатково зазначається сума заборгованості за відповідним договором та період, за який ця заборгованість виникла.
У разі усунення споживачем в установлений строк порушень, що завчасно (до дня відключення) підтверджується належним чином, постачання електричної енергії споживачу не припиняється.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був належним чином відповідно до п.7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП 14 березня 2018 року №312 попереджений відповідачем про відключення належного йому об`єкту споживання від енергопостачання, що підтверджується копією вказаного попередження, списком згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, копією конверту на адресу позивача.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки з наявних у справі доказів слідує, що 03 січня 2019 року АТ «Миколаївобленерго» було направлено на адресу позивача повідомлення про наявну заборгованість на особовому рахунку в сумі 337 грн. 69 коп. та попередження про відключення у разі її несплати 31 січня 2019 року.
При цьому, твердження представника позивача про те, шо процедура відключення від електропостачання квартири позивача повинна проводитись з дотриманням Правил користування електричною енергією колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказане є помилковим тлумачення діючого законодавства. 
Щодо вимог про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. 
Згідно із ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
При визначенні розміру моральної шкоди суд відповідно до роз`яснень, викладених у вищевказаній постанові Пленуму Верховного Суду України, має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої ст.41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу» (2201), «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права являється адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
При цьому, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.
Оскільки відключення електропостачання відбулось не з вини відповідача, а внаслідок не виконання позивачем умов договору щодо оплати за отримані послуги, то позовні вимоги про відшкодування завданих збитків та моральної шкоду задоволенню не підлягають.
При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Отже, ураховуючи наведені обставини, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди позивача із висновками районного суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи позивача. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, а лише зводяться до переоцінки доказів у справі. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача  ОСОБА_1 –  ОСОБА_4  – залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        Т.В. Серебрякова 

Судді:                                                        П.П. Лисенко

                                                               Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення
складено 20 травня 2020 року