Номер провадження: 22-ц/813/1880/20 
Номер справи місцевого суду: 495/7421/16-ц
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/7421/16-ц

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/1880/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Бикової К.А.,

учасники справи: 
- позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
- відповідач -  ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», поданою представником Сокуренком Євгеном Сергійовичем, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Боярського О.О. 14 серпня 2017 року, 

встановив:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути з  ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.12.2010 року у загальному розмірі - 16 814,81 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 7 46,60 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 11 639,31 грн.; - заборгованість за пенею та комісією - 3 152,00 грн.; - штраф (фіксована частина)- 500,00 грн.; - штраф (процентна складова)- 776,90 грн..
Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що між Банком та ОСОБА_1 15.12.2010 року укладено кредитний договір без номеру, відповідно до якого позивачем надано ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі - 1 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
 
Відповідач прийняв на себе зобов`язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором.
У зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором б/н від 15.12.2010 року виникла заборгованість у вищевказаному розмірі (а. с. 1 - 2 зворотна сторона).
У судове засідання суду першої інстанції сторони не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (а. с. 91).
Представник Банку надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.
Відзив на позов Банку до суду першої інстанції не надійшов.
Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено у повному обсязі.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з моменту настання кінцевого строку повного погашення кредиту до моменту звернення Банку з позовом (19.09.2016 року) встановлений законом загальний трирічний строк позовної давності сплинув. При цьому суд першої інстанції вважав, що строк позовної давності не переривався.
Отже, суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з пропуском строку позовної давності (а. с. 92 - 95).
Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при недоведеністі обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на необхідність відліку строку позовної давності з наступного дня після спливу строку дії картки, а саме - з 01.11.2014 року. Посилається на те, що Банк не пропустив строк позовної давності щодо звернення до суду з вищевказаним позовом. Зазначає про те, що картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Вказує на те, що відповідно до пункту 1.7.31. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за вищевказаним договором встановлюється сторонами тривалістю у 50 років.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв, клопотань не надали.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Між тим, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.
Згідно із частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи (розгляд справи призначався тричі), баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, відсутність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про відмову у задоволенні позову Банку в повному обсязі у зв`язку із пропуском Банком строку позовної давності. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 256, 257, 261, 509, 525, 526, 530, 626, 627, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права. 
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
15.12.2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої виявила бажання отримати кредит у вигляді кредитного ліміту за платіжною карткою «Універсальна» (а. с. 5 - 5 зворотна сторона).
ОСОБА_1 підтвердила, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком кредитний договір.
Відповідно до умов договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі - 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Розмір процентів, вказаний у доданій Банком до позову довідці про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а. с. 6 - 7).
Позичальник погодився з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами Банку. Будучи освідомленою про розгляд справи, ні у суді першої інстанції, ні в апеляційному суді ОСОБА_1 не заперечувала про ознайомлення та підписання нею доданих Банком до позову Умов та правил надання банківських послуг, Довідки про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.
Згідно п. 2.1.1.7.6, при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
У відповідності з наданим позивачем розрахунком відповідач свої зобов`язання перед Банком не виконує, внаслідок чого, станом на 31.07.2016 року, у неї перед позивачем утворилася заборгованість у загальній сумі - 16 814,81 грн., яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом - 746,60 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 11 639,31 грн.; - заборгованість за пенею та комісією - 3 152,00 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500 грн.; - штраф (процентна складова) - 776,90 грн.. Розрахунок боргу відповідачем не спростовано.
Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.
За правилами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з частиною 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За правилами статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що невірним є висновок суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності Банком на звернення до суду з вищезазначеним позовом.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 61-12792св18, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Згідно із статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Апеляційним судом встановлено, що в даній справі строком дії картки, є період з 24.12.2012 року до 31.10.2014 року (а. с. 102). Отже, саме з 01.11.2014 року починається перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі в даній справі. Помилковим є висновок суду першої інстанції щодо пропуску Банком строку на звернення до суду з вищезазначеним позовом.
За правилами, передбаченими статтями 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України).
За змістом статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Згідно вимог, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - розмір коштів, що надаються Банком клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності (п. 1.1.1.45.).
Мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісячно має оплачувати клієнт протягом терміну дії картки. Цей платіж розраховується як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості за кредитом. Залежно від виду платіжної картки розмір і порядок розрахунків щомісячного платежу зазначений у заяві та «Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування» і виражений у процентному співвідношенні до здійсненних операцій з використання платіжних карток (п. 1.1.1.50.).
Овердрафт - короткостроковий кредит, який Банк надає клієнту у разі, якщо сума операцій за платіжною карткою перевищує суму залишку коштів на його рахунку, в розмірі ліміту кредиту кредитування (п. 1.1.1.52).
Прострочений кредит - кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений Договором (п. 1.1.1.72).
Форма надання кредиту: «Фінансовий» кредитний ліміт може бути використаний для отримання готівкових коштів з Картрахунку і безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги (п. 2.1.1.12.1.1).
За користування кредитом Пільгового періоду клієнт сплачує Банку проценти в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок Кредиту в рамках встановленого льготного періоду по кожній платіжній операції (2.1.1.12.2.).
Погашення кредиту - поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів готівкою або у безготівкову порядку та зарахування їх Банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору (2.1.1.12.3.).
Строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також Овердрафту, виникаючого по таким картам, наведений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невідь ємною частиною договору, а також встановлюється цим пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачений Тарифами, та частину заборгованості по кредиту (2.1.1.12.4.).
За користування кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти і розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів за рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. (2.1.1.12.6.).
Проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або Овердрафтом нараховуються в дату їх сплати передбачену п. 2.1.1.12.4. та п. 2.1.1.12.5., при цьому проценти нараховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту або Овердрафту коштів, з дня списання коштів з карткового рахунку ( 2.1.1.12.6.3 .).
Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії Договору він автоматично лонгується на такий самий строк (а. с. 19).
Обов`язком позичальника за кредитним договором є - повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).
Згідно п. 2.1.1.5.5. за кредитним договором по даній справі позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевищенню платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника від 15.12.2010 року процентна ставка, розмір та умови нарахування неустойки не зазначені (а. с. 5).
Проте, у довідці про умови кредитування зазначені базова відсоткова ставка за користування кредитом - 3% в місяць або - 36% річних, розмір щомісячних платежів від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісія (а. с. 6).
Як вказувалося вище, ні у суді першої інстанції, ні в апеляційному суді ОСОБА_1 не висувала заперечень щодо змісту Довідки про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по процентам, нараховану пеню та комісію, штрафи.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, а також вказаної довідки про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини вищевказаного кредитного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк».
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що вказано й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у провадженні № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (15 грудня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 вересня 2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю у п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Колегія суддів зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов і Правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 грудня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви.
Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Апеляційна скарга не містить доводів на спростування вищевказаних обставин, норм права та їх розтлумачення Верховним Судом.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за несплачені проценти на прострочену заборгованість - 11 639,31 грн., оскільки судом було встановлено, що до такого платежу було включено нараховані відсотки за завищеною процентною ставкою, яку не було встановлено ні в анкеті-заяві, ні в довідці про умови кредитування від 15 грудня 2010 року.
Вимог щодо стягнення простроченого тіла кредиту вищевказаний позов не містить. З наведеного розрахунку заборгованості також не вбачається відомостей щодо простроченого тіла вищезазначеного кредиту.
Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь Банку заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 746,60 грн., заборгованість за несплаченими процентами на прострочену заборгованість у сумі - 26,67 грн.. 
Разом з тим, вказана довідка про умови кредитування від 15 грудня 2010 року містить інформацію щодо пені за несвоєчасність погашення заборгованості та штрафів, вимоги за якими було заявлено Банком та комісії за мониторинг неактивної картки.
Пред`являючи вимоги про стягнення пені, комісії та штрафів, Банк на підтвердження своїх вимог у цій частині, крім витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, також послався на вищевказану довідку про умови кредитування та надав розрахунки заборгованості відповідача за договором від 15 грудня 2010 року.
ОСОБА_1 не було спростовано розрахунків Банку щодо заборгованості за вказаними пенею, комісією та штрафами, які передбачені у довідці про умови кредитування, що було її процесуальним обов`язком відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, комісією, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. 
Крім того, у стягненні пені та комісії у загальному розмірі - 3 152,00 грн. необхідно відмовити, оскільки відсутні окремі розрахунки заборгованості по пені та по комісії. Апеляційний суд позбавлений можливості відокремити вказані суми. 
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
З огляду на вищевикладене, оскільки Банком було одночасно заявлено вимоги до  ОСОБА_1 , як щодо пені та комісії разом, так і щодо штрафів за одне й те саме порушення, а саме за несвоєчасність погашення останньою заборгованості, то задоволенню підлягають тільки вимоги щодо стягнення штрафів у розмірі - 1 276,90 грн..
Вищевикладена правова позиція є відображенням правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 358/384/19.
Отже, оскільки беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1  вищевказані зобов`язання за кредитним договором з повернення кредиту не виконала, то обґрунтованими і такими, які підлягають задоволенню є вищевикладені вимоги Банку щодо необхідності стягнення з відповідача кредитної заборгованості за договором без номеру від 15 грудня 2010 року у загальному розмірі - 2 050,17 грн., яка складається з: - тіло кредиту - 746,60 грн.; - нарахованих відсотків за користування кредитом - 26,67 грн.; - нарахованих штрафів (фіксована частина та процентна складова) - 1 276,90 грн..
Таким чином, апеляційна скарга Банку є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Банку за вищевказаного обґрунтування.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 133, 141 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку понесені останнім та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір сплачений за подання позову та апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (12%), у загальному розмірі - 347,16 грн. = (1378 (а. с. 87) + 1515 грн. (а. с. 106)) х 12%.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником Сокуренком Євгеном Сергійовичем, - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2017 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково. 

Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою -  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків -  НОМЕР_2 ), на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_3 , МФО - 305299) заборгованість за договором без номеру від 15 грудня 2010 року у загальному розмірі - 2 050 (дві тисячі п`ятдесят) гривень 14 копійок, яка складається з: - тіло кредиту - 746 (сімсот сорок шість) гривень 60 копійок; - нараховані відсотки за користування кредитом - 26 (двадцять шість) гривень 67 копійок; - нараховані штрафи - 1 276 (одна тисяча двісті сімдесят шість) гривень 90 копійок.

В решті позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до  ОСОБА_1  - відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою -  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків -  НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_3 , МФО - 305299) судові витрати по сплаті судового збору в сумі - 347 (триста сорок сім) гривень 16 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 червня 2020 року. 

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова 

О. М. Таварткіладзе