ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

04 березня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/9595/19 
Номер провадження 22-ц/816/626/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Хвостика С. Г. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 січня 2020 року в складі судді Алфьорова А.М., постановлене у м. Суми Сумської області, 
                                                             в с т а н о в и в:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивував тим, що відповідач проживає разом зі своєю сім`єю за іншою адресою, неодноразово обіцяв змінити місце своєї реєстрації, проте і на даний час зареєстрований у належній позивачу квартирі.
ОСОБА_2 не надає позивачу відомостей про свої доходи, чим перешкоджає отримати субсидію на оплату комунальних послуг.
Посилаючись на зазначені обставини та статтю 72  ЖК Української РСР, частину 2 статті 405 ЦК України,  ОСОБА_1 просив задовольнити його позов.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У лютому 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 Суми.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд під час ухвалення оскарженого рішення не врахував, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2012 року, висновок суду про складні відносини між сторонами, як поважну причину відсутності відповідача за місцем реєстрації, не ґрунтується на матеріалах справи. Крім того, реєстрація відповідача у спірній квартирі є перешкодою для отримання субсидії позивачем, який змушений оплачувати комунальні послуги у квартирі також і за відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Позивач та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, представник позивача просив відкласти розгляд справи у зв`язку із зайнятістю в іншій справі. Проте враховуючи, що явка сторін до апеляційного суду не є обов`язковою, позиція позивача і його представника є чіткою і зрозумілою, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без позивача та його представника. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З матеріалові справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 16 квітня 1992 року Виконавчим комітетом Ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_1 видано ордер № 186 на житлове приміщення - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на сім`ю з чотирьох осіб, до складу сім`ї також входять: ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_6 - син, ОСОБА_2 – син (а.с. 8). 
Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 21 листопада 2018 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані три особи: ОСОБА_1 - заявник, ОСОБА_2 – син, ОСОБА_7 – онук (а.с. 4).
ОСОБА_2 за характером роботи часто виїздить за межі України у відрядження, іноді по кілька разів на місяць (а.с. 23, 24).
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що інтересу до житла не втратив, від його утримання ніколи не відмовлявся.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не втратив права користування житловим приміщенням, оскільки був відсутній за місцем реєстрації понад 6 місяців з поважних причин.
Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Частинами першою, другою статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його  сім`ї  за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї  були  відсутні  з  поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. 
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України” (далі – постанова), у справах про визнання наймача або члена його сім`ї  таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад установлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Установлено, що предметом позову є визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в наслідок відсутності за місцем реєстрації понад шість місяців, відповідно до вимог статті 72 ЖК України. 
З огляду на матеріали справи квартира АДРЕСА_1 . Суми не є приватизованою. 
Як було встановлено судом першої інстанції, непроживання відповідача за місцем реєстрації обумовлено неприязними відносинами сторін через недосягнення згоди щодо приватизації житла.
Наявність неприязних відносин між сторонами, і як наслідок цього непроживання відповідача у квартирі, підтвердили допитані в суді першої інстанції свідки.
Ця обставина не була спростована апелянтом та знайшла підтвердження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Не були спростовані позивачем і доводи відповідача про те, що в спірній квартирі залишилися речі та меблі відповідача, останній ніколи не відмовлявся від утримання квартири, пропонував позивачу, як основному квартиронаймачу, кошти на утримання квартири, намагався відвідувати квартиру.
За таких обставин, установивши, що ОСОБА_2 не користується спірним жилим приміщенням з поважних причин, вірно застосувавши до спірних правовідносин  ст. ст. 71, 72 ЖК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що  відповідач не несе витрати на утримання житла, перешкоджає отриманню субсидії, не спростовують висновків суду про недоведеність позовних вимог, оскільки у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на підставі ст. 71 ЖК України слід встановити факт відсутності члена сім`ї наймача у жилому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин.  Проте такий факт позивачем не доведений і судом не встановлений, а тому зазначені доводи скарги слід відхилити.
Встановлені по справі обставини не свідчить про вибуття ОСОБА_2 на постійне проживання в інше жиле приміщення.
Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Установивши, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував  обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; правильно визначився з характером спірних правовідносин, до яких застосував закон, який підлягав застосуванню; оцінив докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін. 
З огляду на те, що справа є малозначною в розумінні з п. 2 ч. 6 ст. 19, ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                                                п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 січня 2020 року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року.

Головуючий –                                                                                             В.І. Криворотенко

Судді:                                                                                                          О.Ю. Кононенко 

                                                                                                                      С.Г. Хвостик