Справа № 136/1821/19
Провадження № 22-ц/801/809/2020
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року	Справа № 136/1821/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року, ухвалене суддею Кривенком Д.Т. в м. Липовець, в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 11 730,19 грн за кредитним договором №б/н від 19.07.2011 та судові витрати у розмірі 1 921 грн.
Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 19.07.2011 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 
У порушення умов кредитного договору, у відповідача станом на 31.08.2019 виникла заборгованість у загальному розмірі 11 730,19 грн, з яких: 2 429,30 грн - заборгованість за кредитом; 7 079,50 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 186,62 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн - штраф (фіксована частина) та 534,77 грн - штраф (процентна складова). 
Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.
Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Судові витрати просить покласти на відповідача.
Скарга мотивована тим, що суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих коштів (тіла кредиту), процентів та неустойки; відповідачем в той самий день підписано довідку про умови кредитування, в якій процентну ставку, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а також розмір штрафу; у даному випадку, у зв`язку із погодженням сторонами умов кредитування, не може бути застосована правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховної Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що документи, додані до матеріалів цивільної справи не містять доказів, які б підтверджували надання можливості позичальнику ОСОБА_1 мати доступ до кредитних коштів, зокрема, доказів отримання ним кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, тому підстав вважати, що у неї виникли будь - які зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з подачею Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват-Банку, відсутні. 
Крім цього, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача не містить повних відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування відсотків позивачем, строки виникнення заборгованості за кожним платежем та напрямки зарахування грошових коштів, якщо такі проводились, отож такий розрахунок не може слугувати безспірним доказом розміру грошових вимог позивача до відповідачів, а інших первинних документів на підтвердження руху грошових коштів матеріали справи не містять.
Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком, з огляду на наступне.
Встановлено, що 19 липня 2011 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій зазначено, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.18). 
На підтвердження погодження умов кредитування позивачем надано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.29) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.32-77).
Отримання позичальником кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з базовою процентною ставкою 2,5% на місяць підтверджується також наданим банком розрахунком.
За наданим банком розрахунком станом на 31.08.2019 заборгованість ОСОБА_1 становить 11 730,19 грн, з яких: 2 429,30 грн - заборгованість за кредитом; 7 079,50 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 186,62 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн - штраф (фіксована частина) та 534,77 грн - штраф (процентна складова). 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Апеляційний суд, керуючись ст. 12 ЦПК України, норми якої встановлюють таку засаду цивільного судочинства, як змагальність сторін, за якими позивач висуває свої вимоги до відповідача, а останній, в свою чергу, має право заперечувати проти них, бере до уваги поведінку відповідача, зокрема його відношення (його позицію) з приводу висунутих до нього вимог.
Беручи до уваги, що відповідач у даній справі, отримавши копію позовної заяви з додатками до нього, знав мотиви вимог та їх обґрунтування і не направив відповідно до ст. 178 ЦПК України відзиву на позовну заяву, а отже, не мав намірів заперечувати проти вимог і не намагався спростувати їх. Такі заперечення могли стосуватися як самого факту отримання кредиту, так і розміру заборгованості, в тому числі розміру процентів за користування кредитом та штрафних санкцій.
У подальшому ОСОБА_2 , отримавши апеляційну скаргу, не висловила свої міркування з приводу її мотивів.
Відповідач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надав доказів погашення заборгованості, а тому колегія суддів вважає доведеним, що станом на 31 серпня 2019 року відповідач мав заборгованість перед банком.
Суд першої інстанції не врахував, що відповідач укладення кредитного договору з банком та отримання кредитної картки не оспорював, користувався кредитними коштами, частково сплачував заборгованість, тому  дійшов помилкового  висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю доказів укладення кредитного договору між сторонами.
Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачем 19.07.2011 разом із анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг підписано також і довідку про умови кредитування.
Частинами  1, 2 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Будь-яких заперечень з приводу позовних вимог, в тому числі мотивів позову, відповідач суду не надав.
Така поведінка відповідача є пасивною, не відповідає принципам змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, а відповідно до приписів ч. 4 ст. 12 ЦПК України відповідач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням процесуальних дій, які згадані вище.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції фактично звільнив відповідача від виконання зобов`язань за укладеним договором.    
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.
Дослідивши  зібрані  по справі докази в їх сукупності, колегія суддів  дійшла висновку про  доведеність  позовних вимог  в частині  стягнення заборгованості  по тілу кредиту у розмірі 2 429,30 грн.
Також, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на підписану ОСОБА_1 довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду».
Вказаною довідкою, з умовами якої погодилася відповідачка, визначено умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 30 % річних (2,5% на місяць).
Довідка підписана ОСОБА_1 , що нею не заперечувалося, тобто сторони погодили умови договору по нарахуванню процентів.
З урахуванням наявності в матеріалах справи довідки, підписаної ОСОБА_1 , в якій вказано процентну ставку, колегія суддів приходить до висновку про обізнаність відповідачки з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами.
Банк просив стягнути з ОСОБА_1 7 079,50 грн процентів за користування кредитом, нарахованих у відповідності до умов підписаної ОСОБА_1 заяви.
Як вбачається з наданого банком розрахунку, з 01.09.2014 банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 34,8% річних (з 01.04.2015 - до 43,20%).
Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Колегія суддів наголошує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч.ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.
Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. 
Оскільки позивачем не дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17, а також в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 389/3409/16-ц.
Матеріали справи містять докази на підтвердження обізнаності позичальника лише про відсоткову ставку 30% річних.
За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за період з 19.07.2011 з розміру процентної ставки - 30% річних.
Оскільки сторонами не погоджено строк повернення кредиту (користування ним), то проценти відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України підлягають сплаті щомісяця за період, зазначений у позові (за вимогою позивача), а саме з 19.07.2011 по 31.08.2019.
Однак, у даному випадку з ОСОБА_1 підлягають стягненню нараховані банком проценти за погодженою сторонами процентною ставкою у розмірі 315,44 грн за період з 19.07.2011 по 31.08.2014 (дата зміни розміру процентної ставки) включно. 
Заборгованість по процентам з 01.09.2014 по 31.08.2019, з урахуванням здійснення апеляційним судом перерахунку розміру процентів за погодженою сторонами процентною ставкою (30% річних на залишок заборгованості) та врахуванням коштів, які були сплачені позичальником з моменту збільшення розміру процентної ставки (беручи до уваги вимоги ст.534 ЦК України, відповідно до якої спершу погашаються проценти, а після цього - тіло кредиту) за вказаний період відсутня.
Що стосується вимог банку про стягнення пені та комісії, штрафів, то колегія суддів прийшла до висновку, що вимога позову про стягнення штрафів підлягає частковому задоволенню, а у стягненні пені слід відмовити, враховуючи наступне.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Виходячи зі змісту ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зі змісту довідки про умови кредитування видно, що підставою нарахування пені та штрафу є порушення строків виконання грошового зобов`язання, тому підстави для одночасного стягнення пені та штрафів, відсутні. 
Вимога позову про стягнення штрафу (фіксована складова) в розмірі 500 грн не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до змісту ч. 2 ст. 549 ЦК України штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання, а відтак погоджена сторонами умова про нарахування штрафу (фіксована частина) в твердій грошовій сумі прямо суперечить нормам закону.
Відповідно до погоджених сторонами умов кредитування, зазначених в підписаній позичальником довідці про умови кредитування, сторони домовилися, що штраф складатиме 5 % від суми заборгованості по кредиту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії.
З урахуванням того, що заборгованість по кредиту складає 2 744,74 грн (2 429,30 грн - тіло кредиту та 315,44 грн - проценти), відтак 5% від цієї суми становить 137,23 грн, що і є розміром штрафу, який підлягає до стягнення з відповідача.
Додані до апеляційної скарги докази, а саме довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, довідка про видані кредитні картки, виписка по рахунку апеляційним судом на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України до уваги не беруться, оскільки вони не були предметом розгляду судом першої інстанції, а доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції позивачем не надано. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст.141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 471,96 грн, сплачений позивачем за подачу позовної заяви, та 707,95 грн, сплачений позивачем за подачу апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №б/н від 19 липня 2011 року в сумі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривні 97 копійок, з яких: 2429,30 грн - тіло кредиту; 315,44 грн - проценти за користування кредитом; 137,23 грн - штраф (процентна складова). 
У задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії, а також штрафу (фіксована частина) - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 471 (чотириста сімдесят одна) гривні 96 копійок та за подання апеляційної скарги в розмірі 707 (сімсот сім) гривень 95 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко