У Х В А Л А  
21 квітня 2020 року
м. Київ
справа №761/26611/18
провадження № 61-11394ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва 21 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», державного реєстратора Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: державний реєстратор Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анісімов Костянтин Сергійович про визнання протиправними дій та скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 21 січня 2019 року позовну заяву задоволено у повному обсязі. Скасовано рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності.
Постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва 21 січня 2019 року змінено в частині підстав для задоволення позову.
04 березня 2020 року представник ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва 21 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків, а саме: оформлення касаційної скарги відповідно до вимог статі 392 ЦПК України. 
У квітні 2020 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , якою вимоги ухвали Верховного Суду від 23 березня 2020 року виконані.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до абзацу 4 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права,  що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , зазначає те, що:
1.      суди розглянули справу, не повідомивши належним чином скаржника про дату, час та місце слухання справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України);
2.      суди прийняли до розгляду докази і заяви без належних доказів їх направлення іншим учасникам справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 4 частини першої статті 411 ЦПК України);
3.      суд вийшов за межі позовних вимог під час ухвалення рішення, тобто, на думку  скаржника неправильно застосував норму права, а висновок Верховного Суду з цього приводу відсутній (пункт третій частини другої статті 389 ЦПК України);
4.      судами застосовано норму права щодо неналежного способу захисту у даних правовідносинах без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а саме висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц, та щодо відсутності підстав для скасування державної реєстрації внаслідок відсутності повідомлення про намір звернення стягнення в порядку Закону України «Про іпотеку» без урахування висновку, викладеного в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року у справі №377/1146/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
5.      суд застосував норму права щодо визначення перебігу преклюзивного строку для реалізації предмету іпотеки, проте, правовий висновок Верховного Суд з цього приводу відсутній.
З урахуванням усунутих недоліків касаційна скарга представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, однак, подана поза межами строку на касаційне оскарження.
В касаційній скарзі ОСОБА_2 , порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження, в обґрунтування якого посилається на те, що ОСОБА_2 не повідомлялася про дату, час та місце слухання справи, жодної кореспонденції не отримувала, про суть справи, ухвалені судові рішення дізналася лише після ознайомлення з матеріалами справи у Верховному суді 28 лютого 2020 року. Вважає причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та просить строк поновити.
За правилами статті 390 ЦПК України учасник справи, має право на поновлення строку на касаційне оскарження, якщо касаційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії оскаржуваного рішення. 
Повний текст оскаржуваної постанови виготовлений 11 травня 2019 року. Строк на касаційне оскарження сплинув 10 червня 2019 року. Касаційна скарга подана 04 березня 2020 року, тобто, поза межами встановленого законом строку. Однак, з доданих до скарги матеріалів вбачається, що скаржник ознайомилася з матеріалами справи 28 лютого 2020 року, а відтак заява про поновлення строку на касаційне оскарження є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а строк - поновленню.
За таких обставин касаційна скарга відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
Скаржником сплачений судовий збір у розмірі 4229,00 грн та кошти зараховані до спеціалізованого фонду Державного бюджету України.
Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є обґрунтованою, він відкриває провадження, про що постановляє відповідну ухвалу.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Керуючись статтями 394, 395 ЦПК України, суд
 
УХВАЛИВ:
Заяву представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва 21 січня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року задовольнити.
Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва 21 січня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року.
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва 21 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали суду.  
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                             А. А. Калараш
В. М. Сімоненко
С. П. Штелик