П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 квітня 2020 р. Категорія: 112030500	м.Одеса	Справа № 400/3986/19	
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.
час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Миколаїв 

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року по справі № 400/3986/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (надалі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління Міністерства внуирішніх справ України в Миколаївській області про: - визнання протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в силу ч.6 ст.23 ЗУ "Про міліцію" в зв`язку з настанням інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ; - зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законодавством станом на 26.02.2018р. (момент призначення мені інвалідності), мотивуючи його тим, що відмова у виплаті одноразової грошової допомоги протиправною та такою, що порушує його права.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в силу ч.6 ст.23 ЗУ "Про міліцію" в зв`язку з настанням інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством станом на 26.02.2018 року.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що термін між первинним встановленням втрати працездатності та повторним оглядом МСЕК перевищує два роки, а тому законні підстави для виплати одноразової грошової допомоги відсутні.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з наступних підстав:
          Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 30.10.1992 року.
           29.05.2007 року ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ  за станом здоров`я, з урахуванням  того, що за наслідками  проходження медичного огляду встановлено  ступінь втрати професійної працездатності 20%.
           26.02.2018 року ОСОБА_1 пройшов огляд у Міжрайонному МСЕК № 1, за результатами якого ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності через  захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, про що надано Довідку серії 12ААА № 275672.
           09.07.2018 року позивач звернувся до УМВС України в Миколаївській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" в зв`язку з настанням  інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
          Управління МВС в Миколаївській області  листом від 07.08.2018 року №Д-136/38/05-2018  повідомило позивача про відсутність підстав для призначення та виплати одноразової допомоги у разі встановлення інвалідності через захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, пославшись при цьому на  п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової  грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності  без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.15 №850 (надалі - Порядок №850), за яким термін між первинним встановленням ступеня втрати працездатності та повторним  не повинен перевищувати два роки.
          Не погоджуючись з наданою відповіддю, позивач 22.08.2018 року звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом.
          Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року по справі № 1440/2054/18 визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України щодо призначення ОСОБА_1  одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності  через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справи та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України  прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності  через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги  в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ  від 21.10.15 №850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму. 
          Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду  від 17 грудня 2018 року по справі № 1440/2054/18 - змінено та абзац другий резолютивної частини зазначеного рішення викладено у наступній редакції: "зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути питання щодо прийняття рішення про призначення та виплати ОСОБА_1  одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності  через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги  в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.15 №850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму". В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду  від 17 грудня 2018 року - залишено без змін.
          На виконання рішення суду по справі № 1440/2054/18 11.07.2019 року УМВС України в Миколаївській області було складено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги та направлено до Міністерства внутрішніх справ України.
          Міністерством внутрішніх справ України відмовлено у погоджені висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги та листом від 14.08.2019 року №15/2-Д-368 позивачу повідомлено при прийняття рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.
Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду.
          Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні умови, передбачені п. 14 Порядку № 850, за яких відповідач мав право відмовити у призначенні і виплаті грошової допомоги.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Колегією суддів встановлено, що предметом спору у цій справі є визнання протиправною відмову щодо призначення одноразової грошової допомоги в силу ч.6 ст. 23 ЗУ "Про міліцію" в зв`язку з настанням інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ та  зобов`язання прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законодавством станом на 26.02.2018р. (момент призначення мені інвалідності).
Колегія суддів вважає, що спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019 по справі № 1440/2054/18, яке набрало законної сили.
Проте, суд першої інстанції при розгляді цієї справи не звернув на це уваги і повторно досліджував та перевіряв правомірність і обґрунтованість конкретних підстав щодо відмови позивачу призначення одноразової грошової допомоги.
Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За змістом частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).
Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (стаття 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Отже, суд першої інстанції повинен був з`ясувати, чи не були оскаржувані дії відповідача пов`язані з виконанням судового рішення, чи є самостійним предметом спору.
У поданій позовній заяві ОСОБА_1 просив знову визнати протиправними дії МВС та зобов`язати призначити одноразову грошову допомогу з урахуванням обставин, викладених у рішенні П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019 року.
Колегія суддів, проаналізувавши предмет позову у цій справі, дійшла висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення (рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019 по справі № 1440/2054/18), яким визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України щодо призначення ОСОБА_1  одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності  через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справи та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути питання щодо прийняття рішення про призначення та виплати ОСОБА_1  одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності  через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги  в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.15 № 850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму.
Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту - визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене у формі листа від 14.08.2019 № 15/2-Д-368 "Про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги", - є одним із способів виконання рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019 року.
Отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Відтак, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 382 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.
У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Суд першої інстанції у цій справі при вирішенні спору не дослідив характер правовідносин, що виникли між сторонами та не звернув увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення, та як наслідок допустив порушення норм процесуального права, яке полягає у незастосуванні спеціальних правових норм, які передбачені у статті 382 КАС України.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Спір у справі, що розглядається, є тотожним спору у справі № 1440/2054/18, оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 820/4261/18, № судового рішення в ЄДРСРУ 80980007.
Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі № 802/1933/18-а, № судового рішення в ЄДРСРУ 85803979.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
З огляду на те, що рішення першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, доводи апелянта щодо відсутності повноважень щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств до уваги колегією суддів не беруться.
Згідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України, - залишити без задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року по справі № 400/3986/19, - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.
Частково повернути з Державного бюджету України сплачений Міністерства внутрішніх справ України (ЄДРПОУ: 00032684) судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1152 (тисячу сто п`ятдесят дві гривні) 60 копійок згідно платіжного доручення від 25.02.2020 № 4521352.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.