УХВАЛА

17 червня 2020 року 
Київ
справа №824/238/20-а
адміністративне провадження №К/9901/14127/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2020  року
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2020 року
у справі №824/238/20-а
за позовом ОСОБА_2 
до Заставнівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 
про скасування постанови, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Заставнівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Заставнівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Онищука В.В. від 21 січня 2020 року про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 1700 грн. за невиконання рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області по справі №716/1774/16-ц.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року позов задоволено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а    рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року без змін.
04 червня 2020 року до Верховного Суду надійшли матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 .
В касаційній скарзі заявник зазначає, що ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про залучення його до участі у справі в якості третьої особи. 
Натомість, як вбачається із змісту оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, перегляд рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку відбувався за апеляційною скаргою саме ОСОБА_1 і за результатами апеляційного перегляду його апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції -   без змін.
Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Отже, враховуючи, що скаржником подано касаційну скаргу на судові рішення з додержанням вимог частини шостої   статті 328 КАС України та предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції після його апеляційного перегляду за скаргою    ОСОБА_1 (особи, яка не брала участі у справі), колегія суддів вважає, що право на звернення з касаційною скаргою на зазначене судове рішення у даній справі зазначена особа набула.
У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 .
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою. 
Згідно частини 3 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Положеннями статті 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
З матеріалів касаційної скарги вбачається, що в цій справі спір виник у відносинах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.
За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Такими чином, законодавець не передбачив та обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ, скаржником в касаційній скарзі такі обставини теж не зазначені, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
Також суд звертає увагу скаржника, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 287, 333 КАС України, 
УХВАЛИВ:
1.  Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2020  року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у справі №824/238/20-а.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк 
 Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду