Справа № 164/1121/19  	Головуючий у 1 інстанції: Токарська І. С. 	
Провадження № 22-ц/802/525/20  Категорія: 70 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
12 травня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну особу  за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 10 січня 2020 року,

                                       В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про  стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну особу.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 жовтня 1982 року було укладено шлюб між його батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 , який у 1997 році було розірвано. У зв`язку з невиконанням відповідачем батьківських обов`язків, мати позивача зверталась до суду про примусове стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 , однак на даний час копія рішення не збереглася. Проте факт примусового стягнення аліментів з ОСОБА_2 підтверджується розрахунком заборгованості, що складений державним виконавцем відділу ДВС Балаклійського РУБ Шевченко Р.В від 1 червня 2002 року. За змістом даного документу, Маневицьким районним судом видавався виконавчий лист № 2-2 від 1 лютого 1988 року. Позивач на даний час є повнолітнім, проте має інвалідність з дитинства групи 1А та  потребує постійного стороннього догляду. Мати позивача ОСОБА_3 неспроможна утримувати ОСОБА_1 самостійно, оскільки для його лікування потрібні значні витрати, а коштів державної соціальної допомоги не вистачає. За станом здоров`я позивач позбавлений можливості працевлаштуватися та самостійно себе утримувати, а тому вказана державна допомога є єдиним доходом. Відповідач ОСОБА_2 не цікавиться життям та здоров`ям сина, не допомагає матеріально, хоча має таку можливість. 
Просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, довічно, з дня подання позову до суду. 
Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 10 січня 2020 року позов в даній справі задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, довічно, починаючи з 1 липня 2019 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити повністю. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду  в оскаржуваній частині без змін.
Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Судом встановлено, що 16 жовтня 1982 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який 18 травня 1989 року було розірвано (а.с. 6, 7 зворот).
Від даного шлюбу народився син ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 23 серпня 1984 року, де в графі батько записано -  ОСОБА_2 (а.с. 6 зворот).
Із розрахунку заборгованості по аліментах за виконавчим листом Маневицького районного суду № 2-2 від 1/02-88 р. вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 .. Стягнення аліментів проведено до 31 серпня 2001 року. Станом на 1 червня 2002 року аліменти не сплачені за 10 місяців (а.с. 9 зворот).
На даний час позивач є повнолітнім, однак із виписки з постанови лікарсько-консультативної комісії Колківської районної лікарні № 10 від 15 січня 2019 року та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 137333 встановлено, що ОСОБА_1 , має інвалідність з дитинства 1А групи. Інвалідність встановлена довічно. Потребує постійної сторонньої допомоги та йому протипоказана робота з психоемоційним навантаженням. (а.с. 7, 8).
Відповідно до повідомлення соціального захисту населення Маневицької РДА № 1876/01-06/2-19 від 6 червня 2019 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 1 групи підгрупи А з 1 січня 2007 року по даний час в сумі 3074 гривень 90 копійок (а.с. 11).
Відповідно до копії довідки про склад сім`ї вбачається, що позивач проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 , яка є пенсіонеркою та братом ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , які в свою чергу допомагають позивачу, як матеріально так і морально.
Судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги позивачу не надає.
У відзиві на позов, надісланому на адресу суду, відповідач зазначає, що він є працевлаштованим та отримує дохід в сумі 7000 гривень, однак значну частину із доходу сплачує податок (2 - 2, 5 тисячі гривень) та комунальні послуги. Крім того, перебуває під диспансерним наглядом у лікарів у зв`язку із різними захворюваннями (а.с.41 - 42), а тому огляду на зазначені обставини, не має можливості надавати допомогу позивачеві.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.
Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати
Відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України.
За змістом статті 201 СК України щодо застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.(ч. 1,ч. 5ст. 81 ЦПК України).
Доводи відповідача, ОСОБА_2 про незадовільний стан його здоров`я не підтверджені належними та допустимими доказами.
ОСОБА_2 є працездатною особою, отже має можливість працювати та надавати майнову допомогу непрацездатному сину.
Розмір стягнення визначений судом з урахування положень ст. 182 СК України та вимог розумності та справедливості.
За таких обставин, суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Надані відповідачем копії фіскальних чеків з аптек не є беззаперечним доказом того, що дані витрати понесені саме відповідачем та необхідність даних ліків ОСОБА_2 , крім того ліки, які були придбані відповідно до чеків, в переважній більшості стосуються симптомних простудних захворювань, як то ОРЗ , ОРВ.
Твердження апелянта про те, що саме на державу покладено обов`язок забезпечувати непрацездатних осіб шляхом виплати їм пенсії є безпідставними. Отримання пенсії позивачем по інвалідності, не позбавляє обов`язку батька матеріально підтримувати свого повнолітнього непрацездатного сина, який за станом свого здоров`я потребує такої допомоги.
Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. 
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
З врахуванням викладеного суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права ОСОБА_1 гарантовані йому Конституцією України, з врахуванням норм права які регулюють дані правовідносини та стану здоров`я позивача, який потребує особливого захисту своїх інтересів зі сторони держави і батьків, задовольнивши його вимоги частково.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 12 травня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 367-369, 375, 381-384 ЦПК України,  суд

                                           У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу  відповідача ОСОБА_2   залишити без задоволення.
Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 10 січня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді :