Справа № 440/94/18                                 Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О. 
Провадження № 22-ц/811/4198/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М. 
Категорія: 76

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Курій Н.М.,
суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,
за секретаря – Матяш С.І.,
з участю представника Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького – Цимбалюка А.І.,представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюЛьвівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького на рішення Буського районного суду Львівської області від 12 вересня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Шендрікової Г.О.,

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького, Профспілкової організації Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство культури України, Головне управління Держпраці у Львівській області про скасування дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними зміни істотних умов праці та поновлення попередніх умов праці.
Позов обґрунтувала тим, що наказом № 137 від 06.11.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » було оголошено догану провідному зберігачу фондів відділу музей-заповідник «Олеський замок» Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького - ОСОБА_1 . 
В жовтні 2017 року вона дізналась, що генеральний директор Львівської національної галереї мистецтв ОСОБА_3 в своєму інтерв`ю повідомив, що в результаті звірки найбільше пропало експонатів з Олеського фондосховища. З метою захисту себе і працівників Олеського замку від безпідставних обвинувачень нею було направлено лист Президенту України ОСОБА_4 Порошенку, в якому вона просила захисту від свавілля генерального директора Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького ОСОБА_5 , а також з метою захисту від несправедливих обвинувачень пояснила, що жоден прийнятий нею експонат не пропав і знаходиться у фондосховищі Олеського замку. 
24 жовтня 2017 року під сильним психологічним тиском та примусом генерального директора, ОСОБА_1 було написано пояснення щодо відвідання журналістами приміщень, якими користується галерея в Олеському замку. 
Позивач зазначила, що не визнає своєї вини стосовно порушення порядку доступу журналістів у приміщення, якими користується галерея в Олеському замку. Крім того, допуск журналістів відбувся у відповідності до вимог чинного законодавства. 
ОСОБА_1 посилалася на те, що в діях працівника повинна бути доведена вина, яка є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника. Підставою притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення працівником трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, аби факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарного стягнення. 
ОСОБА_1 зазначила, що вона незаконно притягнута до дисциплінарної відповідальності, оскільки роботодавцем не наведені достатні та обґрунтовані підстави для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
15 червня 2018 року ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги, доповнивши їх такими вимогами: визнати неправомірним та скасувати наказ № 11 від 05 лютого 2018 року «Про передачу фондів, що знаходяться у фондосховищі відділу Музей-заповідник «Олеський замок»; визнати неправомірним та скасувати наказ № 73 від 02 травня 2018 року «Про передачу фондів, що знаходяться у фондосховищі відділу Музей-заповідник «Олеський замок»; визнати неправомірним та скасувати рішення профспілкової організації від 31 жовтня 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності провідного зберігача фондів відділу Музей-заповідник «Олеський замок» Сабодаш Т.О.»; визнати неправомірним та скасувати рішення атестаційної комісії від 06 березня 2018 року; зобов`язати генерального директора Львівської національної галереї мистецтв ім.Б.Г.Возницького видати наказ про передачу фондів відділу Музей-заповідник «Олеський замок» провідному зберігачу фондів ОСОБА_1 у відповідності до займаної посади.
Рішенням Буського районного суду Львівської області від 12 вересня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано неправомірним та скасовано наказ № 137 від 06 листопада 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ».
Визнано неправомірним та скасовано рішення профспілкової організації від 31 жовтня 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності провідного зберігача фондів відділу Музей-заповідник «Олеський замок» ОСОБА_6 .О.»
Визнано неправомірним та скасовано рішення атестаційної комісії від 06 березня 2018 року.
В частині заявлених вимог – визнання неправомірним та скасування наказу № 11 від 05 лютого 2018 року «Про передачу фондів, що знаходяться у фондосховищі відділу Музей-заповідник «Олеський замок», визнання неправомірним та скасування наказу № 73 від 02 травня 2018 року «Про передачу фондів, що знаходяться у фондосховищі відділу Музей-заповідник «Олеський замок», зобов`язання генерального директора Львівської національної галереї мистецтв ім.Б.Г.Возницького видати наказ про передачу фондів відділу Музей-заповідник «Олеський замок» провідному зберігачу фондів ОСОБА_1 у відповідності до займаної посади, стягнення моральної шкоди з Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г.Возницького в сумі 5000 гривень – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 судові витрати в розмірі 2819, 20 в дохід держави.
Стягнуто з Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г.Возницького, що знаходиться за адресою: вул. Стефаника, 3, м. Львів, 79000, ЄДРПОУ 02223750 судовий збір в розмірі 2114, 40 в дохід держави. 
Рішення Буського районного суду Львівської області від 12 вересня 2019 року оскаржила Львівська національна галерея мистецтв імені Б.Г. Возницького. 
В апеляційній скарзі стверджує, що не погоджується з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог. Зазначає, що позивач, намагаючись довести, що діяла під сильним психологічним тиском, не пояснила в чому такий виражався, не наведено жодних доказів на підтвердження зазначеної обставини. Посилається на те, що позивач, як член профспілкового комітету, на засіданні визнала свою провину. Вважає, що позивачем не надано жодних доказів неправомірності притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Зазначає, що нічим не обґрунтовано також висновок суду щодо визнання неправомірним рішення атестаційної комісії від 06 березня 2018 року, не мотивовано в чому полягає неправомірність рішення. Судом першої інстанції не враховано, що визнання неправомірним та скасування рішення атестаційної комісії стосується не лише позивача, а й інших учасників атестації. Таким чином, судом ухвалено рішення стосовно колегіального органу і відносно осіб, що не були залучені до участі у справі.
Просить скасувати рішення Буського районного суду Львівської області від 12 вересня 2019 року в частині задоволених вимог. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено такі обставини справи.
Згідно з наказом генерального директора Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького - Т.С. Возняка від 06 листопада 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », ОСОБА_1 – провідному зберігачеві фондів відділу «Музей-заповідник «Олеський замок» оголосили догану (арк. спр. 106-107, том 1).
В цьому наказі зазначено, що ОСОБА_1 самовільно, без погодження з генеральним директором та головним зберігачем фондів Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького дозволила знаходитись у фондах стороннім особам, здійснювати у фондах відеофіксацію, оглядати експонати. Зазначеними діями ОСОБА_1 грубо порушила свої посадові обов`язки в частині забезпечення зберігання музейних предметів фондів відділу «Музей-заповідник «Олеський замок». Крім цього, були порушені норми Інструкції з організації обліку музейних предметів, затвердженої наказом Міністерства культури України 21.07.2016р. №580, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за №1129/29259, в частині обов`язків працівників музею щодо забезпечення зберігання фондів, які віднесені до державної частини Музейного фонду України.
В наказі також зазначено, що ОСОБА_1 визнала свою провину, зазначивши, що її дії були необдумані про що свідчить подана нею пояснююча записка від 24.10.2017р.
Так, в матеріалах справи наявна копія пояснюючої записки ОСОБА_1 , в якій вона зазначила, що 23.10.2017 року нею порушено музейну інструкцію, провівши у фондосховище журналістів, такі її дії були необдуманими (том 1 арк. спр. 120). 
Із протоколу засідання профспілкового комітету Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького № 6 від 31.10.2017 року встановлено, що на засіданні розглядалось подання генерального директора Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького – ОСОБА_7 . на отримання згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності провідного зберігача фондів відділу «Музей-заповідник «Олеський замок» Сабодаш Т.О. (арк. спр. 150-151, том. 1), оскільки ОСОБА_1 самовільно, без погодження з генеральним директором Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького ОСОБА_7 , дозволила перебувати у фондах стороннім особам, здійснювати фотофіксацію, оглядати експонати. Такими діями ОСОБА_1 грубо порушила свої посадові обов`язки в частині забезпечення зберігання предметів фонду відділу «Музей-заповідник «Олеський замок». Крім цього, були порушені норми Інструкції з організації обліку музейних предметів, затвердженої наказом Міністерства культури України 21.07.2016р. №580 в частині обов`язків працівників музею щодо забезпечення зберігання фондів, які віднесені до державної частини Музейного фонду України. 
Також на цьому засіданні профспілкового комітету в порядок денний було включено пояснення ОСОБА_1 про причини, які спонукали її до вищевказаних дій, а саме: перебування під негативним емоційним впливом від повідомлення у ЗМІ про великі втрати у фондах відділу “Музей-заповідник “Олеський замок” та бажанням себе захистити.
На засідання 31.10.2017 року профспілковий комітет Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького дав згоду на притягнення ОСОБА_1 – провідного зберігача фондів відділу «Музей-заповідник «Олеський замок» до дисциплінарної відповідальності – оголошення їй догани. 
Статтею 147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із заходів стягнення, якими є догана і звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Відповідно до статей 148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Постановою Пленуму ВСУ від 06.12.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.
Суд при розгляді справи повинен був врахувати, що відповідно до вимог ст.ст. 139,140,141 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.
У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стороною відповідача в суд першої інстанції представлено посадові обов`язки зав. сектором охорони фондів ОСОБА_1 , затверджені директором Львівської картинної галереї, з якими ОСОБА_1 була ознайомлена 23 квітня 1981 року (арк. спр. 110-111, том 1).
Своєю чергою, позивачем представлено посадову інструкцію від 03.04.2012 року (том 1 арк. спр. 13, том 1), однак, з цієї інструкції встановлено, що позивачем ОСОБА_1 з такою не ознайомлена і її не підписувала.
Відповідачем жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 була ознайомлена належним чином з будь-якою іншою посадовою інструкцією, яка б передбачала права і обов`язки за посадою провідного зберігача фондів ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано.
Суд апеляційної інстанції враховує, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Роботодавець не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (стаття 31 КЗпП України).
Отже, роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином.
Як встановлено судом із наданих стороною відповідача пояснень, вчинений ОСОБА_1 дисциплінарний проступок полягав у тому, що кореспондентами ЗМІ був здійснений репортаж з «Олеського музею».
Однак, відповідачем не зазначено ні в оскарженому наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , ні в наданих суду поясненнях, які саме пункти посадової інструкції, з якою належним чином була ознайомлена позивач, нею порушені, і які шкідливі наслідки заподіяні роботодавцю саме такими діями позивача.
Здійснюючи оцінку підстав притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді догани, апеляційний суд враховує, що на засіданні 31.10.2017 року профспілковий комітет Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького дав згоду на притягнення ОСОБА_1 – провідного зберігача фондів відділу «Музей-заповідник «Олеський замок» до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення їй догани. 
Однак, оцінюючи рішення профспілкового органу на предмет наявності ознак обґрунтованості, апеляційний суд доходить висновку про відсутність належного правового обґрунтування щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення їй догани.
Так, рішення профспілкового органу про надання згоди про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на фактичні обставини, згідно з якими діями працівника ОСОБА_1 порушено обов`язки, покладені на неї відповідною посадовою інструкцією, що завдало шкоди роботодавцю.
Оскільки висновок, викладений у рішенні профспілкового комітету Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького від 31.10.2017 року про надання згоди на притягнення ОСОБА_1 – провідного зберігача фондів відділу «Музей-заповідник «Олеський замок» до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення їй догани, не містить належного правового обґрунтування, об`єктивні підстави для надання згоди щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді догани відсутні.
Суд апеляційної інстанції встановивши, що догану ОСОБА_1 оголошено за знаходження у фондах «Музей-заповідник «Олеський замок» сторонніх осіб, здійснення відеофіксації та огляд експонатів кореспондентами ЗМІ, а в посадовій інструкції, з якою б ОСОБА_1 було ознайомлено належним чином, не зазначено що саме такі дії є халатним ставленням до своїх посадових обов`язків та свідчать про безконтрольність зберігання музейних предметів фондів відділу «Музей-заповідник « ІНФОРМАЦІЯ_1 », доходить висновку, що відповідач не надав належних і допустимих доказів порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни, які були б підставою для застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
Притягуючи ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді догани, відповідачем не зазначено, яку саме шкоду такими діями ОСОБА_1 було спричинено роботодавцю, а тому апеляційний суд, ураховуючи наведене вище, а також факт попередньої роботи працівника ОСОБА_1 , яка бездоганно виконувала свої трудові обов`язки з 1973 року по 2017 рік без притягнення до будь-яких видів дисциплінарної відповідальності, доходить висновку про необхідність скасування наказу від 06 листопада 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ».
Звертаючись до суду з позовом,  ОСОБА_1  також просилавизнати неправомірним та скасувати рішення профспілкової організації від 31 жовтня 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності провідного зберігача фондів відділу Музей-заповідник «Олеський замок» Сабодаш Т.О.» і така позовна вимога була задоволена судом першої інстанції.
Однак, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо визнання неправомірним та скасування рішення профспілкової організації від 31 жовтня 2017 року з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 була членом профспілкового комітету Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького.
Згідно зі ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», працівникам підприємств, установ або організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є.
Скасовуючи рішення профспілкового комітету Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького, яке оформлено Протоколом засідання №6 від 31.10.2017 року щодо надання згоди про притягнення ОСОБА_1 - провідного зберігача фондів відділу «Музей-заповідник «Олеський замок» до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення їй догани, суд першої інстанції не врахував, що таке рішення за своєю правовою природою не є актом нормативно-правового змісту, тобто фактично не породжує виникнення прав і обов`язків у невизначеного кола осіб та носить рекомендаційних характер, а тому законом порядок його оскарження не передбачений, а правова оцінка такому рішенню надається судом при вирішенні відповідної цивільної справи.
З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_1 із зазначених вище мотивів. 
ОСОБА_1 , звернувшись з цим позовом, просила визнати неправомірним та скасувати рішення атестаційної комісії від 06 березня 2018 року.
З матеріалів справи встановлено, що наказом від 27 грудня 2017 року № 216 «Про проведення атестації працівників Львівської галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького» затверджено проведення атестації з 27 лютого 2018 року по 16 березня 2018 року атестацію працівників Львівської національної галереї мистецтв, затверджено список працівників, графік проведення атестації, перелік орієнтовних питань, що виносяться на атестацію працівників (арк. спр. 195, том 1).
За правилами частин першої – сьомої статті 11 Закону України «Про професійний розвиток працівників» роботодавці можуть проводити атестацію працівників. Категорії працівників, які підлягають атестації, та періодичність її проведення визначаються колективним договором. На підприємствах, в установах та організаціях, у яких не укладаються колективні договори, категорії працівників, які підлягають атестації, строки та графік її проведення визначаються роботодавцем за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Атестація працівників проводиться не частіше ніж один раз на три роки. Атестація проводиться за рішенням роботодавця, яким затверджуються положення про проведення атестації, склад атестаційної комісії, графік проведення атестації. Інформація про проведення атестації доводиться до відома працівників не пізніше ніж за два місяці до її проведення. Атестаційна комісія формується з висококваліфікованих фахівців та представника виборного органу первинної профспілкової організації. Безпосередній керівник працівника, який підлягає атестації, не може бути членом атестаційної комісії. Атестація працівника проводиться тільки в його присутності.
Відповідно до частин восьмої – дванадцятої статті 11 Закону України «Про професійний розвиток працівників», на кожного працівника, який підлягає атестації, безпосередній керівник складає характеристику, що подається атестаційній комісії після ознайомлення з нею працівника, але не пізніше ніж за тиждень до атестації. Не допускається проведення оцінки професійного рівня та кваліфікації працівника за ознаками, що безпосередньо не пов`язані з виконуваною роботою. Рішення атестаційної комісії приймається відкритим голосуванням простою більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Засідання атестаційної комісії вважається правоможним, якщо на ньому присутні не менш як дві третини її складу. Рішення атестаційної комісії доводиться до відома працівника та роботодавця протягом трьох днів після його прийняття.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про професійний розвиток працівників» атестаційна комісія приймає рішення про відповідність або невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі. У разі прийняття рішення про відповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі комісія може рекомендувати роботодавцеві зарахувати його до кадрового резерву, присвоїти чергову категорію, встановити надбавку до заробітної плати або збільшити її розмір, організувати стажування на більш високій посаді або направити на підвищення кваліфікації з метою просування по роботі. У разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі комісія може рекомендувати роботодавцеві перевести працівника за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направити на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією. Рекомендації комісії з відповідним обґрунтуванням доводяться до відома працівника у письмовій формі. У разі відмови працівника від переведення на іншу посаду чи роботу, що відповідає його кваліфікаційному рівню, або від професійного навчання за рахунок коштів роботодавця роботодавець за результатами атестації має право звільнити працівника відповідно до Кодексу законів про працю України. Результати атестації можуть бути оскаржені працівником у порядку, встановленому законодавством.
Із пункту атестаційного листа ОСОБА_1 встановлено, що вона не відповідає займаній посаді, дата проведення атестації – 06 березня 2018 року (арк. спр. 205, том 1).
Суд першої інстанції, скасовуючи рішення про проведення атестації 06 березня 2018 року виходив з того, що проведення атестації щодо ОСОБА_1 не було проведено справедливо, оскільки запитання, які ставились ОСОБА_1 виходили за межі питань, які були безпосередньо пов`язані з роботою позивача. Крім того, оцінюючи в сукупності покази свідків, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 за час своєї роботи жодного разу до дисциплінарної відповідальності не притягувалась, є сумлінним працівником та фахівцем своєї справи, що не були враховано атестаційною комісією при проведенні атестації.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що рішення (висновок) атестаційної комісії впливає на права атестованого, тому може бути предметом оскарження в суді.
Однак, судом встановлено, що проведення атестації 06 березня 2018 року здійснювалося не лише щодо ОСОБА_1 , а й інших працівників, і скасування в цілому рішення атестаційної комісії від 06 березня 2018 року, на переконання апеляційного суду, створить правові наслідки для інших працівників, а тому, здійснюючи розгляд справи в межах позовних вимог, апеляційний суд доходить висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про скасування рішення про проведення атестації 06 березня 2018 року не може бути задоволена.
Апеляційний суд доходить висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в частині - визнання неправомірним та скасування наказу № 11 від 05 лютого 2018 року «Про передачу фондів, що знаходяться у фондосховищі відділу «Музей-заповідник «Олеський замок», визнання неправомірним та скасування наказу № 73 від 02 травня 2018 року «Про передачу фондів, що знаходяться у фондосховищі відділу «Музей-заповідник «Олеський замок», зобов`язання генерального директора Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г.Возницького видати наказ про передачу фондів відділу «Музей-заповідник «Олеський замок» провідному зберігачу фондів ОСОБА_1 у відповідності до займаної посади.
Судом встановлено, що наказом від 02 травня 2018 року № 73 «Про передачу фондів, що знаходяться у фондосховищі відділу «Музей-заповідник» «Олеський замок» проведено передачу музейних предметів, які зберігаються в приміщеннях другого та третього поверхів (над костелом) фондосховища відділу «Музей-заповідник» «Олеський замок» та знаходяться на матеріально-відповідальному зберіганні провідного зберігача фондів ОСОБА_1 на матеріально-відповідальне зберігання науковому співробітнику ОСОБА_8 (арк. спр. 186-187, том 1).
Наказом від 05 квітня 2018 року «Про передачу фондів, що знаходяться у фондосховищі відділу «Музей-заповідник «Олеський замок» проведено передачу музейних предметів, які зберігаються в приміщеннях другого та третього поверхів (над костелом) фондосховища відділу «Музей-заповідник» «Олеський замок» та знаходяться на матеріально-відповідальному зберіганні провідного зберігача фондів ОСОБА_1 на матеріально-відповідальне зберігання ОСОБА_9 .
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
ОСОБА_1 оскаржила ці накази, однак, наведені позивачем обґрунтування підстав скасування зазначених наказів тим, що, на її думку, працівники ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не відповідають критеріям знаючих працівників фондової роботи, не є належними доказами, які підтверджують порушення прав ОСОБА_1 , а тому у задоволенні цих позовних вимог належить відмовити.
ОСОБА_1 в позовних вимогах просила стягнути моральну шкоди з Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького в сумі 5000 гривень, суд першої інстанції в задоволенні цієї позовної вимоги відмовив.
Апеляційний суд, враховує, що порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Ураховуючи те, що ОСОБА_1 будь-яких обґрунтувань та доказів на спричинення їй моральної шкоди не зазначила, у задоволенні такої вимоги позивача належить відмовити. 
Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького задовольнити частково.
Рішення Буського районного суду Львівської області від 12 вересня 2019 року скасувати.
Постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1  до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького, Профспілкова організація Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Міністерство культури України, Головне управління Держпраці у Львівській області про скасування дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними зміни істотних умов праці та поновлення попередніх умов праці задовольнити частково.
Визнати неправомірним та скасувати наказ №137 від 06 листопада 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ».
В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повна постанова складена 05 березня 2020 року.

Головуючий                                                                            Курій Н.М.

Судді:                                                                                     Ванівський О.М.

                                                                       Мельничук О.Я.