Номер провадження: 33/813/644/20
Номер справи місцевого суду: 522/16782/19 
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        16.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М., 
за участю секретаря Ющак А.Ю.,
захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності – адвоката Колосовської Л.Л.,
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, щодо
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №344963, 19.09.2019 року ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем мешкання, вчинив скандал відносно дружини ОСОБА_1 , висловлювався у її бік нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне домашнє насильство, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
02.10.2019 року зазначені адміністративні матеріали щодо ОСОБА_2 надійшли до Приморського районного суду м. Одеси.
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2019 року матеріали справи були повернуті для належного оформлення до Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, а також для додаткового більш ретельного збирання доказів по перевірці об`єктивної сторонни (а.с.37-39).

06.03.2020 року адміністративні матеріали щодо ОСОБА_2 повторно були направлені до Приморського районного суду м. Одеси, після доопрацювання, якого фактично не було здійснено (а.с.43).

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 було закрито у зв`язку із закінченням на момент надходження матеріалів до суду строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП (а.с.46-47).

Не погоджуючись із вказаною постановою, 30.04.2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року та винести нову постанову, якою встановити вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та закрити провадження у справі у зав`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказала, що суд при винесенні оскаржуваної постанови відступив від вимог ст.280 КУпАП, якою передбачений обов`язок суду встановити, серед іншого, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні.
В апеляційній скарзі також міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, яке апелянт обґрунтовує тим, що копію повного тексту постанови вона не отримувала, про існування оскарженої постанови їй стало відомо лише 20.04.2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, у зв`язку з чим вона не мала можливості оскаржити постанову раніше.

15.06.2020 року до суду апеляційної інстанції від адвоката Колосовської Л.Л., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшли заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову суду від 18 березня 2020 року, в яких вона ставить питання про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.3020 року – без змін (а.с.86-90).
При цьому ОСОБА_3 зазначила, що вина ОСОБА_2 в скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не доведена, оскільки у справі маються лише неналежні та недопустимі докази, які не можуть бути покладені в основу висновку суду. Також ОСОБА_3 вказала, що оскільки строки притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності збігли, то суд не має права встановлювати винність особи у скоєнні адміністративного правопорушення, як того вимагає ст. 38 та п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Також ОСОБА_3 вказала, що доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що вона не була належним чином сповіщена про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, є безпідставними, так як вона та її адвокат Кириленко А.В. були присутні в судових засіданнях суду першої інстанції. Крім того, 08.01.2020 року ОСОБА_1 уклала договір з адвокатом Чебаненко О.А. на ведення справи, а тому, як ініціатор звернення до поліції по даній справі ОСОБА_1 знала про розгляд справи в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення сторін у справі, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить таких висновків.
Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

З матеріалів справи вбачається, що копія постанови у передбачений ст.385 КУпАП триденний строк не була направлена чи вручена ОСОБА_1 , відомості щодо дати отримання нею копії постанови матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови, у зв`язку з чим вважає за необхідне їй цей строк поновити.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За змістом статті 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 251 КУпАП встановлено що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При цьому притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише в межах строків, передбачених ст.38 КУпАП, згідно з якою, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.        

Як вбачається з матеріалів справи, на момент повторного надходження до суду матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 тримісячний строк накладення адміністративного стягнення сплив, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження у справі.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідна підстава для закриття провадження у справі є нереабілітуючою обставиною, що у свою чергу не свідчить про відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення та не спростовує твердження органу поліції про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Однак, Європейський Суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці, в тому чи у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», рішення від 22.10.1996 року, ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», рішення від 20.09.2011 року, п. 570, визначив строк давності як передбачене законом право порушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати справи на основі доказів, які могли бути неповними за спливом часу.
За національною класифікацією адміністративне переслідування і призначення винним справедливого покарання відповідає цілям адміністративного судочинства, як і відмова від адміністративного переслідування невинних.
Визначивши межі публічного переслідування, законодавець поряд із судовим захистом забезпечує процесуальну економію, оперативність при розгляді справ та профілактику правопорушень.
Цим, зокрема, обумовлено встановлення в КУпАП в якості підстави закриття провадження у справі сплив строків давності.
Пункт 2 ст. 6 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».
Мета та наміри Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) як інструменту захисту людини вимагає, щоб її положення тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб її гарантії були практичними та ефективними (див. справа «Soering проти Сполученого Королівства», рішення від 07.07.1989 року, п. 87).
ЄСПЛ в своїх прецедентних рішеннях зазначає, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції - презумпції невинуватості (див. справи «Alien проти Сполученого Королівства», рішення від 12.07. 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10.02.1995 року, п. 35).

Визнавши строк давності в національному законодавстві, законодавець надав право порушнику уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення.

За змістом частини 2 статті 38 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення, що відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції, може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Пункт 7 ст. 247 КУпАП містить правило, згідно із яким провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Проаналізувавши норми національного закону та, враховуючи конвенційні положення стосовно строків давності, суд апеляційної інстанції, використовуючи право, надане судам загальної юрисдикції тлумачити зазначені норми для цілей подолання суперечної правозастосовної практики, яка послабляє гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу, дійшов до наступного висновку.
Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, в даному випадку - притягнення до адміністративної відповідальності за закінченням строку давності, який передбачений національним законом – ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Висновок в постанові суду про наявність вини за межами строку давності і притягнення до адміністративної відповідальності буде порушенням презумпції невинуватості та права на справедливий суд за статтею 6 Конвенції.
З цих підстав, є необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції має встановити вину ОСОБА_2 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, апеляцій        ний суд зазначає, що відмова від адміністративного переслідування через сплив строку давності притягнення до адміністративної відповідальності не може перешкоджати реалізації права на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій.

Крім того, 16.06.2020 року від заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просить оскаржувану постанову залишити без змін, у зв`язку з мирним врегулюванням конфлікту між сторонами (а.с.94-97).
З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову – без змін.

Керуючись ст. ст. 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року – задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                         С.М. Сегеда