ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5189/20 Справа № 203/620/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

                                В С Т А Н О В И Л А:

       У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.1-6).
       10 березня 2020 року позивач подав клопотання про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження та перереєстрації квартири, загальною площею 76,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та накладення арешту на вищевказану квартиру, яка належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.21-24).
       Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовлено (а.с.44-45).
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити (а.с.47-51).
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

       Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
       Відмовляючи в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
       З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.
       Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Види забезпечення позову передбачені ст. 150 ЦПК України.
       Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
       Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
       Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пунктах 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
       Предметом спору у даній справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а саме виконавчий напис приватного нотаріуса Київського МНО Швеця Р.О. про стягнення зі ОСОБА_1 грошових коштів - заборгованості загальною сумою 182 146,89 грн. 
       Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник посилається на те, що спірна квартира реалізована 03 лютого 2020 року державним виконавцем в рамках виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. №659 від 29 червня 2017 року про стягнення заборгованості у розмірі 182 146,89 грн. за кредитним договором від 11 червня 2010 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до Протоколу проведення електронних торгів №464140, з визначенням переможця та надання строку на внесення оплати на рахунок продавця до 17 лютого 2020 року. Дане житло є місцем реєстрації позивача та його єдиним житлом.
       З метою уникнення негативних наслідків у разі продажу квартири, що можуть стосуватись законних майнових прав та інтересів позивача до моменту ухвалення судом остаточного рішення у даній справі, а саме у разі продовження виконання приватним виконавцем виконавчого напису, через очевидні ознаки протиправності рішень та дій виконавця, задля відновлення порушених прав позивача потрібно буде докласти значних зусиль та витрат, через що позивач просить вжити заходи забезпечення позову у такий спосіб.
       Колегія суддів зазначає, що оспорюваний виконавчий напис на час звернення з позовом виконаний.
       Дослідивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб, оскільки позивачем не доведено, що невжиття заявлених заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду саме про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
       З огляду на викладене вище, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у забезпеченні позову.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
       Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
       Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2020 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: